Унікальний номер справи 754/2769/24
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/11702/2025
Головуючий у суді першої інстанції Н. Д. Буша
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
   Іменем      України
 
16 липня 2025 року                                                                                                           місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
 
головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Саліхова В. В., Стрижеуса А. М.
 
секретар судового засідання Комар Л. А.
 
сторони
 
позивач                                           ОСОБА_1 
відповідач                                       Приватне акціонерне товариство 
                                                         «Страхова компанія «ПЗУ України»
відповідач                                       Приватне акціонерне товариство «Просто»
відповідач                                       ОСОБА_2 
відповідач                                       ОСОБА_3 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Сімейка Артура Миколайовича, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, ухвалене у складі судді Буша Н. Д., в примішенні Деснянського районного суду м. Києва,
 
у с т а н о в и в :
 
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ПрАТ «Просто», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником транспортного засобу «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_1 . Як власнику автомобіля, позивачу завдано майнової шкоди. 08 серпня 2021 року чоловік позивача - ОСОБА_4 , керуючи зазначеним транспортним засобом, здійснив зупинку на Броварському проспекті в м. Києві. Припаркувавши автомобіль, він не став залишати салон транспортного засобу, а залишався в середині. Через декілька хвилин після початку стоянки ОСОБА_4 відчув сильний удар в кузов автомобіля. Вийшовши з транспортного засобу, він побачив, що автомобіль «Hyundai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_2 , зіткнувся з автомобілем позивача, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На місце ДТП були викликані співробітники поліції, які після ознайомлення з обставинами події ДТП склали два протоколи про адміністративне правопорушення на водіїв, які причетні до дорожньно-транспортної пригоди, а саме на водія автомобіля «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_2 за ч. 5 ст 122 КУпАП про те, що він створив аварійну ситуацію, що примусило іншого водія ОСОБА_3 , який керував автомобілем «Hyundai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_2 , змінювати напрям свого руху, різко гальмувати та на водія автомобіля «Hyundai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАПпро те, що він не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_1 , який зупинився попереду, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 08.11.2021, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 29.12.2021, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 08.11.2021, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 02.02.2022, на підставі п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАПпровадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 закрито в зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Таким чином, факт механічного пошкодження автомобіля позивача перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з спільними діями двох водіїв. На час ДТП майнові інтереси щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу «Ford Fiesta» були застраховані ПАТ «СК «ПЗУ Україна» (поліс ЕР.204761167), а внаслідок експлуатації транспортного засобу «Hyundai Santa Fe» були застраховані ПАТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» (поліс АР/5177574). 
Ураховуючи викладене, на підставі договорів страхування обов`язок відшкодувати майнову шкоду, завдану діями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час керування забезпеченими транспортними засобами, перейшов до страховика.
У встановлені строки законодавством позивач звернулась із заявами про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «ПЗУ «Україна» та ПАТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ». Однак ПрАТ СК «ПЗУ Україна» листом від 09.06.2022, а ПАТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» листом від 05.07.2022 відмовили у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на відсутність вини у діях водіїв, причетних до ДТП. Позивач вважає, що відмови страховиків у виплаті страхового відшкодування є протиправними. Згідно зі звітом №13649 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складеного оцінювачем ОСОБА_5 на замовлення ПрАТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_1 становила 361 112,40 грн, а вартість відновлювального ремонту 394 939,86 грн. Разом з тим, як зазначено у висновку експертного дослідження №13649/1 від 15.09.2021, складеного на замовлення ПрАТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ», у пошкодженому стані вартість транспортного засобу «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_1 , складає 170 996,78 грн. Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь майнову шкоду в розмірі 190 115,62 грн.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ПрАТ «Просто», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 130 000,00 грн та судовий збір в сумі 950,58 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заподіяної шкоди у розмірі 60 115,62 грн та судовий збір в сумі 950,58 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Тобто, в частині вимог пред`явлених до відповідача ОСОБА_3 , позивачу ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, понесених відповідачем ОСОБА_3 на правничу допомогу, суд у мотивувальній частині рішення від 19 березня 2025 року зазначив, що у відзиві на позовну заяву представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Сімейком А. М. було зазначено попередню орієнтовну суму понесених ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн.
Суд звернув увагу, що з поданої заяви 30.01.2025 представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Сімейком А. М. слідує, що 09.04.2024 між адвокатом Сімейко А.М. та ОСОБА_3 було укладено договір про надання правової допомоги. Згідно п. 6 вказаного договору, за надання правничої допомоги, передбаченої умовами цього договору та представництво інтересів в суді, «Клієнт» сплачує «Адвокату» винагороду (гонорар) в загальній сумі 25 000,00 грн. Розмір винагороди є фіксованим.
Проте суд вважав, що стороною відповідача ОСОБА_3 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, а саме: документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, акту виконаних робіт). 
Тому суд вважав, що підстави для задоволення вимог відповідача ОСОБА_3 в частині стягнення із позивача витрат на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн. відсутні.
З урахуванням викладеного суд  в мотивувальній частині рішення вказав, що правові підстави для стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу на користь відповідача ОСОБА_3 відсутні, оскільки докази на підтвердження понесених судових витрат по оплаті правничої допомоги до ухвалення у справі рішення не подавались, стороною відповідача до ухвалення у справі рішення не було зроблено заяви про намір подання доказів на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів від дня ухвалення рішення.
Не погодившись з рішенням суду в частині відмови ОСОБА_3 у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн (викладеним у мотивувальній частині рішення) представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Сімейко А. М. подав апеляційну скаргу, посилається на порушення судом в цій частині рішення норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може слугувати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу. Суд безпідставно відмовив ОСОБА_3 у відшкодуванні понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, пославшись на відсутність доказів понесення таких витрат, не врахувавши, що за умовами договору про надання правничої допомоги розмір винагороди адвоката за надання послуг є фіксованим, тобто незмінним в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи та їх представники не з`явилися.
Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Сімейко А. М. подав до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити на підставі викладених у ній доводів.
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Поштове відправлення адресоване позивачу та відповідачу повернулися до суду без вручення адресату із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від позивача та відповдача не надходило. 
Представники відповідачів ПрАТ «ПЗУ України», ПрАТ «Просто», у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи Товариства повідомлені належним чином, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду до електронних кабінетів юридичних осіб.
Так, суд апеляційної інстанції зауважує, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, з метою дотримання процесуальних строків, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи (їх представиників), оскільки дійшов висновку, що у даній справі неявка сторін не перешкоджає її розгляду.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ПрАТ «Просто», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди.
В частині заявлених ОСОБА_1 позовних вимог до ОСОБА_3 рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року відмовлено.
Під час розгялу справи судом першої інстанції, представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Сімейко А. М. у квітні 2024 року було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що постановою Деснянського районного суду міста Києва від 08.11.2021 у справі 754/13900/21, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 02.02.2022, провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАПзакрито у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Таким чином, судовими рішеннями, які набули законної сили, встановлено, що водій автомобіля «HYUNDAI Santa FE» не порушувавправила дорожнього руху, зіткнення автомобіля «HYUNDAI Santa FE» з автомобілем «MITSUBISHI Pajero» відбулося внаслідок порушення ПДР та створення аварійної ситуації водієм «FORD Fiesta» ОСОБА_2 . Сторона відповідача просила суд відмовити позивачу у задоволені позову до відповідача ОСОБА_3 
30.01.2025 представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Сімейко А. М. подано заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу понесених ОСОБА_3 у розмірі 25 000,00 грн, який є фіксованим згідно укладеного між адвокатом та клієнтом договору про надання правничої допомоги від 09.04.2024.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно доЗакону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Відповідно достатті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першоїстатті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьоїстатті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання позивача до утримання від подання необґрунтованого позову, а сторін - до досудового вирішення спору.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи
та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу
за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часуі обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю (див. додаткову постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20)).
Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (див. пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Указана судова практика є незмінною.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Із матеріалів справи вбачаєтья, що між ОСОБА_3 та адвокатом Сімейко А. М. 09.04.2024 було укладено договір про надання правничої допомоги, предметом якого є надання адвокатом правничої допомоги клієнту при розгляді справи 3754/2769/24.
Пунктом 6 Договору за надання правничої допомоги передбаченої умовами цього договору та представництво інтересів в суді клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) в загальній сумі 25 000,00 грн. Розмір винагороди (гонорару) є фіксованим.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис (детального опису робіт, виконаних адвокатом) лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Колегія суддів звертає увагу, що сторони (клієнт та адвокат) погодили фіксовану оплату за надані послуги адвоката у суді. Отже, час, затрачений адвокатом на виконання погодженого обсягу робіт, суд до уваги не бере, оскільки заявник довів, що такі витрати були фактичними і неминучими.
З огляду на викладене та враховуючи значення справи для сторін, характер та обсяг виконаних адвокатським об`єднанням робіт, що підтверджується матеріалами справи, співмірність витрат зі складністю справи та виконаною роботою, часом, який необхідний для виконання такої роботи, суд апеляційно інстанції дійшов висновку про можливість компенсувати за рахунок позивача витрати ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн. 
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову ОСОБА_3 , у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, з підстав того, що стороною відповідача не було надано детальний опис робіт, оскільки за змістом цієї правової норми вона запроваджена «для визначення розміру витрат», тоді як в межах цієї справи сума гонорару адвоката встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, а отже, розмір витрат є визначеним. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.
У пункті 147 постанови від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (адміністративне провадження № К/9901/27657/20) зазначено: «Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, Суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справирозмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним». 
При цьому загальні заперечення щодо заяви про розподіл витрат на правничу допомогу не можуть бути правовою підставою для зменшення розміру цих витрат, так як принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).
Крім того, для вирішення питання про відшкодування особі витрат на правничу допомогу не має правового значення факт її сплати адвокату на час подачи такої заяви, оскільки ця сума може бути сплачена клієнтом адвокату і пізніше. На такі положення Верховний Суд також неодноразово звертав увагу у своїх постановах.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає за необхідне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року, викладене в його мотивувальній частині, щодо відмови представнику ОСОБА_3 - адвокату Сімейку А. М. у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення цієї заяви відповідача ОСОБА_3 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Стягнути з позивача на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірір 25 000,00 грн., оскільки рішенням суду відмовлено позивачу у задоволенні його вимог пред'явлених до ОСОБА_3 .
 
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Сімейка Артура Миколайовича задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року, викладене в мотивувальній частині, щодо відмови представнику ОСОБА_3 - адвокату Сімейку Артуру Миколайовичу у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.
Заяву представника ОСОБА_3 - адвоката Сімейка Артура Миколайовича про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повна постанова складена 11 серпня 2025 року.
 
Судді
 
                                                                                                                        Л. Д.  Поливач
 
                                                                                                                        В. В. Саліхов
 
                                                                                                                        А. М.  Стрижеус