РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 569/1517/25
Провадження № 22-ц/4815/907/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого-судді – Шимківа С.С.,
суддів: –  Боймиструка С.В., Хилевича С.В. ,
секретар судового засідання – Маринич В.В.,

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_2 – адвокатом Семенюк Зоряною Михайлівною на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 квітня 2025 року (ухвалене у складі судді Харечка С.П., повний текст рішення суду виготовлено 10 квітня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення виконання грошового зобов`язання, -

       в с т а н о в и в :

У січні 2025 року ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Солімчука Ігоря Миколайовича, звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення виконання грошового зобов`язання.
Позов обґрунтовував тим, що 14 травня 2021 року між ними був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу до підписання цього договору грошові кошти в розмірі 723 428 гривень, а відповідач отримав їх та зобов`язувався повернути кошти згідно графіку погашення позики від 14.05.2021 року.
Умовами договору та графіком погашення до договору позики від 14.05.2021 року, що були узгоджені та підписані сторонами, встановлено, що борг мав бути повернутий рівними частинами у гривнях, починаючи з 01 червня 2021 року і не пізніше 14 липня 2022 року.
Сторонами погоджено в п. 4 Договору позики від 14 травня 2021 року право позикодавця, при неповерненні суми позики своєчасно, вимагати повернення позики з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків від простроченої суми.
В порушення договору, ОСОБА_2 відповідно до довідки про погашення заборгованості згідно договору позики від 14.05.2021 року, фактично повертав позивачу кошти в наступні терміни: 26 серпня 2021 – 26707,4 грн; 27 вересня 2021 – 26642,2 грн; 28 жовтня 2021 – 26371,2 грн; 30 листопада 2021 – 27173,9 грн; 26 грудня 2021 – 27274,7 грн; 12 серпня 2022 – 54852,9 грн; 08 січня 2023 – 51305,74 грн; 22 січня 2023 – 21831,45 грн. Всього було повернуто грошових коштів на суму: 262 159, 49 грн. 
Станом 15 серпня 2023 року у ОСОБА_2 був борг в розмірі – 461 268,51 грн. 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 червня 2024 року Рівненський міський суд Рівненської області у справі №569/15229/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 14.05.2021 року в сумі 461 268 грн 51 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4612 грн 70 коп. 
15 грудня 2024 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 борг за договором позики від 14.05.2021 року в розмірі 461 268,51 грн, на виконання рішення Рівненського міського суду від 18.06.2024 року.
У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, позивач має право вимагати від відповідача відшкодування сум інфляційних втрат та 3% річних за весь період прострочення.
Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат в розмірі 200128,72 грн за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, повернення боргу за договором позики від 14.05.2021 року, а також 45278,11 грн – три відсотки річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 квітня 2025 року позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення виконання грошового зобов`язання – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат в розмірі 200128 грн. 72 коп. (двісті тисяч сто двадцять вісім гривень 72 копійок) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, повернення боргу за договором позики від 14.05.2021 року. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних в розмірі 45278 грн. 11 коп. (сорок п`ять тисяч двісті сімдесят вісім гривень 11 копійок) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, повернення боргу за договором позики від 14.05.2021 року. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2454 грн.07коп.
Рішення суду мотивовано обґрунтованістю позовних вимог. 
Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_2 – адвокат Семенюк З.М. оскаржила його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі вказує, що 15 грудня 2024 року ОСОБА_2 остаточно розрахувався з позивачем і повернув йому всю суму заборгованості, що підтверджується відповідною розпискою.
Відповідач не заперечує, що він допустив прострочення виконання свого зобов`язання.
Проте, судом першої інстанції не було взято до уваги, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тому вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача інфляційних витрат та трьох відсотків річних за період з 24.02.2022 року по 15.12.2024 року задоволенню не підлягають.
Позивач здійснив розрахунок інфляційних витрат за весь період прострочення з
01.06.2021 року по 15.12.2024 року.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-ІХ від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан з 05.00 год 24.02.2022 року і його дія продовжена і на даний час.
Отже, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану інфляційні витрати, нараховані включно з 24 лютого 2022 року та у період дії в Україні воєнного стану і у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
В матеріалах справи міститься зроблений позивачем розрахунок періоду та розміру інфляційних втрат.
З даного розрахунку вбачається , що інфляційні втрати за період з 01.06.2021 року по 24 лютого 2022 року становить 12269,69 грн, а розмір 3% річних за період з 01.06.2021 по 24.02.2022 року становить 4688,38 грн.
Таким чином стягненню з відповідача в користь позивача підлягає сума 16958,07 грн, яка складається з: 12269,69 – інфляційних втрат, 4688,38 грн. – 3% річних.
Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково на суму 16958,07 грн, яка складається з: 12269,69 інфляційних втрат, 4688,38 грн. 3% річних. В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
16 червня 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Солімчук І.М. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на її безпідставність.
Вказує, що в п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України мова йде про кредитодавця – юридичну особу, оскільки законодавець таким чином врегулював правовідносини банків та фінансових установ, що мають статус юридичних осіб з позичальниками і це не стосується позикодавців – фізичних осіб.
Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення адвоката Солімчука І.М., апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 14 травня 2021 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого позичальник отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 723 428 грн, що еквівалентно 26 181 дол США, за курсом НБУ на дату укладення даного договору (27, 6318 грн/дол. США), які мають бути повернені не пізніше 14.07.2022 року (а.с. 8-10).
Сторонами підписано графік погашення до договору позики від 14.05.2021 року, згідно якого борг мав бути повернутий рівними частинами у доларах США, починаючи з червня 2021 року по червень 2022 року, платежами по 2014 дол США (а.с. 11).
Відповідно до пункту 4 Договору позики від 14 травня 2021 року, при неповерненні суми позики своєчасно, тобто до 14.07.2022 року, позикодавець вправі вимагати повернення позики з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків від простроченої суми. 
ОСОБА_2 фактично повертав ОСОБА_1 кошти в наступні терміни: 26 серпня 2021 -– 1000 дол. США; 27 вересня 2021 – 1000 дол. США; 28 жовтня 2021 - 1000дол. США; 30 листопада 2021 – 1000 дол. США; 26 грудня 2021 – 100о дол. США; 12 серпня 2022 – 1500 дол. США; 08 січня 2023 – 1403 дол. США; 22 січня 2023 – 597 дол. США. Всього було повернуто грошових коштів на суму: 8500 дол. США, залишок боргу станом на 02.05.2023 року становить 17681 дол. США (а.с. 12). 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 червня 2024 року Рівненський міський суд Рівненської області у справі №569/15229/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 14.05.2021 року в сумі 461 268 грн 51 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4612 грн 70 коп (а.с. 13).
15 грудня 2024 року ОСОБА_2 , на виконання рішення Рівненського міського суду від 18.06.2024 року, повернув ОСОБА_1 борг за договором позики від 14.05.2021 року в розмірі 461 268,51 грн, що підтверджується розпискою та не заперечується сторонами (а.с. 15).
Оскільки боржник допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 інфляційних втрат та трьох відсотків від простроченої суми за весь час прострочення, а саме з 01.06.2021 року по 14 грудня 2024 року, у розмірі 245 406,83 грн, де 200 128,72 грн – інфляційні втрати, 45 278,11 грн – три проценти річних, на підтвердження чого надав відповідний розрахунок (а.с. 16-23).
Не заперечуючи проти наявності підстав для стягнення з нього грошової відповідальність за порушення грошового зобов`язання у вигляді інфляційних втрат та трьох відсотків річних, відповідач ОСОБА_2 оспорює період, за який проведено нарахування, вказуючи на необхідності застосування до спірних правовідносин положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та скорочення періоду стягнення до початку діє введення в Україні воєнного стану – 24 лютого 2022 року.
Такі доводи відповідача ОСОБА_2 апеляційним судом приймаються до уваги, з огляду на наступне.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд неодноразово робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про неправомірне стягнення судом першої інстанції з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат, та трьох відсотків річних за період з 01.06.2021 року по 14 грудня 2024 року, оскільки, згідно положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідач звільняється від відповідальності за стягнення таких заходів грошової відповідальності, нарахованих з 24 лютого 2022 року.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена в його постанові від 04 червня 2025 року у справі № 752/30967/21 (провадження № 61-134св25). У зазначеній справі, за позовом фізичної особи до фізичної особи про стягнення боргу за договором позики, 3% річних та інфляційних втрат, касаційний суд дійшов висновку про неправомірне не врахування судами першої та апеляційної інстанцій положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, стягнувши на користь позивача платежі, передбачені статтею 625 ЦК України, а також передбачений умовами договору позики штраф за час дії в Україні воєнного стану.
Ураховуючи те, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, а саме не застосовано до спірних правовідносин положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, та, відповідно, неправильно обраховано розмір 3% річних та інфляційних втрат від прострочення виконання ОСОБА_2 грошового зобов`язання, постановлене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову  ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача інфляційних втрат за період з 01.06.2021 року по 23 лютого 2022 року в сумі 18 236,33 грн (з 01.06.2021 року по 30.06.2021 року (індекс інфляції 100,20) – 111,30 грн; з 01.07.2021 року по 31.07.2021 року (індекс інфляції 100,20) – 111,30 грн; з 01.08.2021 року по 25.08.2021 року – 0; 26.08.2021 року по 31.08.2021 року – 0; з 01.09.2021 року по 26.09.2021 року (індекс інфляції 101,2) – 2350,63 грн; з 27.09.2021 року по 30.09.2021 року – 0; з 01.10.2021 року по 27.10.2021 року (індекс інфляції 100,9) – 2024,03 грн; з 28.10.2021 року по 31.10.2021 року – 0; з 01.11.2021 року по 29.11.2021 року (індекс інфляції 100,80) – 2033,35 грн; з 30.11.2021 року по 30.11.2021 року – 0 грн; з 01.12.2021 року по 25.12.2021 року (індекс інфляції 100,60) – 1695,86 грн; з 26.12.2021 року по 31.12.2021 року – 0; з 01.01.2022 року по 31.01.2022 року (індекс інфляції 101,30) – 4043,22 грн; з 01.02.2022 року по 23.02.2022 року (індекс інфляції 101,6) – 5866,64 грн), а також 3 % річних, нараховані за період з 01.06.2021 року по 23 лютого 2022 року, в розмірі 4 688,38 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позивачем було заявлено позовних вимог на суму 245 406,83 грн (100%), за що сплачено 2454,07 грн судового збору, а до задоволення підлягають позовні вимоги на суму 22 924,71 грн (9,3 %), тому до стягнення з відповідача підлягає судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог – 228,22 грн.
В свою чергу, на користь відповідача підлягає до стягнення з позивача судовий збір, сплачений ним за розгляд справи судом апеляційної інстанції, в розмірі 3340 грн – пропорційно задоволених вимог.
На підставі ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 526, ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_2  – адвокатом Семенюк Зоряною Михайлівною задовольнити частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 квітня 2025 року скасувати.
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення виконання грошового зобов`язання задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 заборгованість за порушення грошового зобов`язання за період з 01.06.2021 року по 23 лютого 2022 року, включно, у загальному розмірі 22 924,71 грн, яка складається з: 18 236,33 грн – інфляційні втрати; 4 688,38 грн – 3 % річних.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 228,22 грн у відшкодування судового збору, сплаченого ним за розгляд справи судом першої інстанції.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 3 340 грн у відшкодування судового збору, сплаченого ним за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя                                         Шимків С.С.

Судді:         Боймиструк С.В.

        Хилевич С.В.