ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 р.	Справа № 520/7480/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/7480/25
          за позовом            ОСОБА_1  
          до           Головного управління ДПС у Харківській області                   
          про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

                                                            ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі – ГУ ДПС в Харківській області, відповідач) в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 05 серпня 2024 року №0044370707.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 у справі № 520/7480/25 клопотання представника ГУ ДПС у Харківській області про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 520/7480/25 - задоволено.
Визнано неповажними причини пропуску ФОП ОСОБА_1 строку звернення до суду із позовною заявою до ГУ ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Позовну заяву ФОП ОСОБА_1 - залишено без розгляду.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник позивача – адвокат Шрамко І.С. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 року по справі № 520/7480/23 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказала на помилковість висновку суду першої інстанції відповідно про ототожнення проставлення відмітки про повернення поштового відправлення у зв`язку з закінченням терміну зберігання з фактом вручення позивачу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Посилаючись на положення п.п. 18, 73, 32 Правил надання поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (далі – Правила № 270), стверджує, що податковим органом не було забезпечено реальної можливості отримання позивачем поштового відправлення з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, зокрема, шляхом зазначення на поштовому конверті номера телефону ОСОБА_1 , за допомогою якого працівники АТ «Укрпошта» могли б повідомити позивача про надходження йому відповідного листа. Крім того, вказує, що з огляду на не зазначення відповідачем на поштовому конверті номера телефону позивача, працівники АТ «Укрпошта» мали повідомити останнього про надходження йому листа шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланка повідомлення про надходження відповідного відправлення, чого зроблено не було. Наведені обставини, на переконання апелянта, призвели до неналежного інформування позивача про надходження оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, що в свою чергу, позбавило його можливості своєчасно отримати таке рішення та звернутися до суду у встановлений законодавством строк із позовом про його оскарження.
Наполягає, що про існування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 05.08.2024 №00443370707 позивач дізнався лише 31 березня 2025 року об 11 год. 13 хв., отримавши на електронну пошту відповідь на запит щодо надання документів. Відтак, саме з 31.03.2025, на думку апелянта, має обчислюватись строк звернення до суду з цим позовом. 
Відповідач, у відзиві на апеляційну скаргу просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін, як законну та обґрунтовану. 
Зауважує, що вимоги п. 32 Правил № 270, на які посилається апелянт, розповсюджуються на поштові відправлення листи з оголошеною цінністю, в той час як оскаржуване у даній справі податкове повідомлення-рішення направлено контролюючим органом на адресу платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Відтак, відповідач не повинен був зазначати на рекомендованому листі, яким було надіслано на адресу платника податків оскаржуване податкове повідомлення-рішення мобільний номер абонента. 
Крім того, аналізуючи положення пунктів 73, 99, 116, 117 Правил № 270, відповідач зазначив, що позначка відділення поштового зв`язку у відповідній довідці про повернення поштового відправлення відправнику: «повертається «за закінченням терміну зберігання» свідчить проте, що адресат/отримувач, повідомлений про надходження відповідного відправлення, не прибув до відділення поштового зв`язку для його отримання, внаслідок чого, враховуючи нормативно передбачений строк зберігання поштового відправлення у відділенні поштового зв`язку, його було повернуто відправникові. 
Таким чином, за висновком відповідача, причини неотримання позивачем спірного податкового повідомлення-рішення не були непереборними та цілком залежали від платника податків, який не виявив належної зацікавленості в дотриманні вимог податкового законодавства.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 позовну заяву ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Харківській області було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. Зобов`язано позивача надати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням поважних причин з доказами на її підтвердження, враховуючи зміст електронного кабінету платника.
19.05.2025 представник позивача через систему "Електронний суд" надіслав заяву про усунення недоліків, в якій зазначив, що позивачем до позовної заяви додавався супровідний лист ГУ ДПС у Харківській області від 31.03.2025 №15369/6/20-40-07-07-15 в якому зазначено, що ГУ ДПС у Харківській області надає копію податкового повідомлення-рішення від 05.08.2024 №00443370707 та копії матеріалів фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 на лист (вх. ГУ ДПС області від 24.03.2025). Відтак, саме 31.03.2025 позивач вперше фактично отримав доступ до податкового повідомлення-рішення від 05.08.2024 №00443370707 та копії матеріалів фактичної перевірки, та мав змогу ознайомитись з їх змістом, оцінити підстави донарахування податкових зобов`язань та сформувати правову позицію для оскарження, оскільки тільки 31 березня 2025 року об 11 год. 13 хв. отримав на електронну пошту відповідь на запит щодо надання документів.
Залишаючи позов ФОП ОСОБА_1 без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд першої інстанції, врахувавши положення статті 42 ПК України, зазначив, що в спірних правовідносинах податкове повідомлення рішення від 05.08.2024 №0044370707, повернуто відправнику Укрпоштою за зворотною адресою 30.08.2024 (поштове відправлення №0600952346501) у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання, тому вважається, що воно фактично вручене відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - ПК України) 30.08.2024. Водночас з цим позовом позивач звернувся 31.03.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд"), тобто з пропуском строку, передбаченого статтею 122 КАС України. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Приписами статті 122 КАС України визначено загальні (окремі для особи і органу влади) і деякі спеціальні строки звернення до суду, а нормою ст.123 КАС України - наслідки їх пропуску, що полягають у фактичному недопуску до судового розгляду спорів, за якими строк звернення до суду минув.
Частиною 1 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, загальний строк звернення до суду з адміністративним позовом становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а у випадку використання позивачем досудового порядку вирішення спору такий строк становить три місяці з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги, або шість місяців з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою у випадку, якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом.
При цьому КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною 2 статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною 4 статті 122 КАС України.
Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.
Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України у разі, коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Згідно із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19, строк звернення до суду із позовними вимогами про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення становить: шість місяців з дня, коли особа дізналася про прийняття такого податкового повідомлення-рішення у випадку невикористання процедури досудового врегулювання спору (адміністративного оскарження) відповідно до пункту 56.18 статті 56 ПК України, та один місяць з дня, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 статті 56 ПК України у випадку використання процедури досудового врегулювання спору (адміністративного оскарження).
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивач не використовував процедуру досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) податкового повідомлення-рішення від 05.08.2024 №0044370707.
Таким чином, строк звернення до суду з даним адміністративним позовом становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наполягаючи на дотриманні позивачем строку звернення до суду з цим позовом, його представник стверджує, що позивач вперше фактично отримав доступ до податкового повідомлення-рішення від 05.08.2024 № 00443370707 лише 31.03.2025, шляхом отримання разом з листом Головного управління ДПС у Харківській області № 15369/6/20-40-07-07-15, копії податкового повідомлення-рішення від 05.08.2024 № 00443370707 та копії матеріалів фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 у відповідь на звернення (вх. ГУ ДПС від 24.03.2025).
Водночас, відповідач, заперечуючи проти наведених обставин, наполягав на виконанні контролюючим органом обов`язку щодо своєчасного направлення позивачу податкового повідомлення-рішення від 05.08.2024 № 00443370707, на підтвердження чого надав копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про повернення поштового відправлення у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с. 94).
Колегія суддів зазначає, що правила листування платників податків та контролюючих органів визначені статтею 42 ПК України.
Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України (в редакції від 13.08.2020), документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно з п. 42.5 ст. 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
На вимогу платника податків, який отримав документ в електронній формі, контролюючий орган надає такому платнику податків відповідний документ у паперовій формі протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідної вимоги (у паперовій або електронній формі) платника податків.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України від 04.10.2001 № 2759-III "Про поштовий зв`язок", який був чинний на момент здійснення поштового відправлення, послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості.
Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку, відносини між ними визначені Правилами № 270 (в редакції від 10.01.2020).
Відповідно до пункту 2 Правил № 270, повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.
На виконання пункту 99 Правил № 270 рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою “Судова повістка”), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.
У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.
Відповідно до п. 116 Правил № 270, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод.
Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику (п. 117 Правил № 270).
Слід зазначити, що платник зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою, яка фактично являється його місцезнаходженням і за якою податковий орган правомірно надсилає усю адресовану платникові кореспонденцію. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатися на неотримання ним кореспонденції податкового органу, як на обставину, що звільняє його від відповідальності у зв`язку з настанням негативних для нього наслідків.
Надаючи оцінку питанню отримання позивачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів враховує висновки судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 810/3116/18, відповідно до яких за приписами п. 42.2. ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Судом також зазначено, що постійне неотримання поштової кореспонденції, яка направляється контролюючим органом на адресу платника податків, є зловживанням останнім правом платника податків бути повідомленим контролюючим органом щодо прийнятих стосовно нього рішень.
Так, з наданого відповідачем до матеріалів справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення колегією суддів встановлено, що 14.08.2024 контролюючим органом було направлено ФОП ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку податкове повідомлення-рішення від 05.08.2024 №0044370707 на адресу: АДРЕСА_1 (така ж адреса зазначена самим позивачем в позовній заяві). Згідно з довідкою АТ «Укрпошта» за формою Ф.20 та відбитком штампу, вказане поштове відправлення було повернуто до ГУ ДПС в Харківській області у зв`язку із закінченням терміну зберігання 30.08.2024.
Слід зауважити, що заперечень позивача щодо неправильного зазначення контролюючим органом адреси ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що позивач, з урахуванням положень пункту 42.5 ПК України, вважається таким, що отримав податкове повідомлення-рішення від 05.08.2024 №0044370707 саме 30.08.2024.
Відтак, саме з цієї дати (30.08.2024) слід обчислювати початок шестимісячного строку, встановлений наведеними вище нормами, для звернення до суду з позовом про оскарження податкового повідомлення-рішення від 05.08.2024 №0044370707.
Разом з цим, з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що  позивач звернувся до суду з цим позовом 31.03.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд"), тобто з пропуском строку, передбаченого статтею 122 КАС України.
Водночас, колегія суддів наголошує, що статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 ч. 5 цієї статті).
Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку звернення до суду.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.
Доводи позивача про невжиття відповідачем належних та достатніх заходів для вручення позивачу поштового відправлення з оскаржуваним податковим-повідомленням рішенням, зокрема, шляхом зазначення на поштовому конверті номера абонента (позивача), за допомогою якого працівники АТ «Укрпошта» мали б повідомити ОСОБА_1 про необхідність отримання відповідної кореспонденції, колегія суддів відхиляє, оскільки, положеннями Правил № 270 (на які, поміж іншого, посилається апелянт) не передбаченого обов`язку для адресанта зазначати на поштових відправленнях таких даних адресата (відповідно до п.32 Правил № 270 необхідність відображення, зокрема, номера абонента, визначається оператором зв`язку). 
При цьому, колегія суддів зауважує, що приписи ПК України та підзаконних актів не передбачають умови та обов`язку контролюючого органу слідкувати за правильністю та належністю вручення платнику податків поштового відправлення, а також правильністю заповнення працівниками поштової служби документів, що супроводжують пересилання кореспонденції.
Добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі. У разі невиконання цього обов`язку платник не має права посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 24.09.2019 у справі №825/1109/16 та 21.06. 2022 у справі №140/9122/20.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначено положеннями ст.123 КАС України.
Згідно ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.4 ст.123 КАС України).
У відповідності до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Разом з цим, позивачем не наведено будь-яких обставин і не надано відповідних доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість вчасного звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення №0044370707 від 05.08.2024.
На підставі статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа “Стаббігс на інші проти Великобританії, справа “Девеер проти Бельгії”).
Європейський суд з прав людини у пунктах 37 та 38 Рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосудця і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», № 23436/03, пункти 22-23).
Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 123 КАС України позовна заява залишається без розгляду, якщо висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
За таких підстав та з урахуванням того, що ФОП ОСОБА_1 не виконано покладеного на нього приписами ст. 122 КАС України обов`язку щодо надання доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, та не надано таких доказів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про пропущення позивачем строку звернення до суду, що є підставою для залишення адміністративного позову без розгляду.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року по справі № 520/7480/25  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено  11.08.2025 року