П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 серпня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/8309/24	

 	Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.                                  Дата і місце ухвалення: 20.05.2025р., м. Одеса                                                                       	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  -   Ступакової І.Г.
суддів             -    Бітова А.І.
-          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними, - 

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області, Державної судової адміністрації України, в якому просила суд: 
- визнати протиправними дії ТУ ДСА України в Херсонській області щодо невиплати позивачу заробітної плати за січень та лютий 2024 року;
- зобов`язати ТУ ДСА України в Херсонській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за січень та лютий 2024 року з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вона є державним службовцем, обіймає посаду секретаря Білозерського районного суду Херсонської області. В 2023 році ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. У зв`язку зі скрутним матеріальним становищем внаслідок військової агресії, за її заявою наказом в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/02 від 01.01.2024р. відпустку ОСОБА_1 по догляду за дитиною перервано. Цим же наказом їй оголошено простій не з вини працівника з 01.01.2024р. до закінчення дії правового режиму воєнного стану з оплатою праці у розмірі посадового окладу та обов`язкових нарахувань у межах фонду заробітної плати, але не менше мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». Відповідно до табелів обліку робочого часу за січень та лютий 2024 року облік робочого часу ОСОБА_1 , як і більшості інших працівників апарату Білозерського районного суду Херсонської області, здійснювався як таких, що перебувають у простої. Проте, ТУ ДСА України в Херсонській області не виконало наказ в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/02 від 01.01.2024р. та не виплатило позивачу заробітну плату за січень та лютий 2024 року, чим порушило її право на отримання заробітної плати в строки, передбачені ст.115 КЗпП України.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.06.2024р., залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2024р., провадження в адміністративній справі закрито на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України (у зв`язку з виправленням відповідачем порушень та виплатою позивачу заробітної плати за січень та лютий 2024 року).
Постановою Верховного Суду від 27.02.2025р. скасовано ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції у справі №420/8309/24 в частині закриття провадження щодо позовних вимог про визнання протиправними дій ТУ ДСА України в Херсонській області щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за січень та лютий 2024 року. Справу в зазначеній частині направлено до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії ТУ ДСА України в Херсонській області щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за січень та лютий 2024 року.
Стягнуто з бюджетних асигнувань ТУ ДСА України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ТУ ДСА України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить  скасувати рішення від 20.05.2025р. з ухваленням по справі нового судового рішення - про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням відповідача на те, що наказом Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/02 від 01.01.2024р. перервано ОСОБА_1 відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та оголошено їй простій не з вини працівника із оплатою праці. Наказ №01-68/02 від 01.01.2024р. повернуто відповідачем до суду як такий, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки у ньому містяться протиріччя, а саме: у наказі зазначається про відсутність організаційних і технічних умов для діяльності Білозерського районного суду Херсонської області, при цьому вказано вважати позивачку такою, що приступила до виконання своїх посадових обов`язків. Нормативно-правовими документами не визначено, яким чином можливо приступити працівнику до виконання посадових обов`язків, враховуючи те, що Білозерський районний суд Херсонської області з початку повномасштабного вторгнення РФ не працює. При цьому, механізм щодо переривання відпустки для догляду за дитиною і одночасного переведення працівника у простій - відсутній. У зв`язку з викладеним ТУ ДСА видало наказ №04-05/13 від 31.01.2024р. про тимчасове призупинення нарахування та виплати зарплати, у якому додатково зазначило, що у разі усунення протиріч і надання обґрунтованого роз`яснення відповідними органами, відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку звітності ТУ ДСА провести позивачу розрахунок та виплатити заробітну плату.
Також, апелянт посилається на те, що ТУ ДСА України в Херсонській області зверталось до ДСА України із листом від 31.01.2024р. №04-219/24, в якому просило надати правову оцінку ситуації, що склалась, та надати роз`яснення стосовно необхідних дій ТУ ДСА відносно виплати заробітної плати у спірних правовідносинах, за результатом розгляду якого надано лист з посиланням на загальні норми Положення про затвердження типового положення про апарат суду, затвердженого наказом ДСА України від 08.02.2019р. №131. Також, з приводу вказаного питання ТУ ДСА зверталось до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, відповідь якого від 22.02.2024р. містить лише посилання на загальні норми КЗпП України та Закону України «Про відпустки», без надання відповіді на поставлене питання. Оскільки належного роз`яснення питань, з якими Територіальне управління зверталося до відповідних установ, не надавалось, а на заяви відповідача надані лише загальні, формальні відповіді, ТУ ДСА дійшло висновку про відсутність перешкод в нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 зарплати за січень-лютий 2014 року, у зв`язку з чим 08 травня 2024 року позивачу  проведено виплату заробітної плати.
За твердженнями апелянта, наведені обставини свідчать про відсутність в діях ТУ ДСА України в Херсонській області ознак протиправності щодо несвоєчасної виплати на користь ОСОБА_1 заробітної плати за січень-лютий 2014 року. Головною метою дій ТУ ДСА було недопущення нецільового використання державних коштів та отримання роз`яснення стосовно виниклої колізії. 
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що наказ ТУ ДСА України в Херсонській області №04-05/13 від 31.01.2024р. про тимчасове призупинення нарахування та виплати ОСОБА_1 зарплати був чинним до 29.04.2024р., а тому до вказаної дати у відповідача були відсутні правові підстави для виплати позивачу заробітної плати за січень-лютий 2024 року. До того ж, за твердженнями апелянта, розглядати спірні правовідносини необхідно через призму низки порушень законодавства при визначенні простою ОСОБА_1 , оскільки наказ в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/02 від 01.01.2024р. про оголошення позивачу простою і виплату їй заробітної плати виданий із значними порушеннями вимог діючого законодавства. 
ОСОБА_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ТУ ДСА України в Херсонській області залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач зазначає, що не відповідають дійсності посилання апелянта про повернення 29.01.2024р. наказу в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/02 від 01.01.2024р., оскільки цей наказ надійшов до Територіального управління в паперовій формі та перебуває в Управлінні до теперішнього часу. Будь-яких змін до вказаного наказу не вносилося, як і відсутні будь-які належні докази про невідповідність цього наказу вимогам законодавства. Що ж до звернення відповідача до ДСА України та Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці за відповідними роз`ясненнями, то відповіді на них ТУ ДСА отримало ще в лютому 2024 року, що свідчить про те, що в лютому 2024 року у відповідача не було правових підстав для невиплати ОСОБА_1 заробітної плати. Позивач просить суд апеляційної інстанції врахувати, що рішеннями Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2025р. по справі №420/12613/24 та від 08.04.2025р. по справі №420/14078/24 визнано протиправними накази ТУ ДСА України в Херсонській області №04-05/13 від 31.01.2024р. та №04-05/52 від 29.04.2024р. в частині встановлення строків виплати заробітної плати. 
10.07.2025р. до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшло клопотання про стягнення з ТУ ДСА України в Херсонській області на її користь понесених позивачем на стадії апеляційного розгляду справи витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1500,00 грн.
11.07.2025р. ТУ ДСА України в Херсонській області заявило клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, обґрунтоване тим, що визначена адвокатом сума витрат на правничу допомогу є завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на державній службі та з 06.02.2019р. працює на посаді секретаря судового засідання Білозерського районного суду Херсонської області.
Згідно відомостей свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07.05.2021р. проведено державну реєстрацію народження ОСОБА_2 , яка є донькою позивача. У зв`язку з цим, позивачу за місцем роботи надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 27.07.2021р. по 05.05.2024р. 
Наказом в.о. керівника Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/02 від 01.01.2024р. ОСОБА_1 , за її заявою, перервано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, вирішено вважати її такою, що приступила до виконання своїх посадових обов`язків з 01.01.2024р.
Цим же наказом з 01.01.2024р. до закінчення дії правового режиму воєнного стану ОСОБА_1 оголошено простій не з вини працівника, з оплатою у розмірі посадового окладу та обов`язкових нарахувань у межах фонду заробітної плати, але не менше мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». 
Копію наказу надіслано до відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА в Херсонській області для проведення відповідних нарахувань.
Відповідно до табелів обліку робочого часу за січень та лютий 2024 року облік робочого часу ОСОБА_1 , як і більшості інших працівників апарату Білозерського районного суду Херсонської області, здійснювався як таких, що перебувають у простої.
У зв`язку з невиконанням ТУ ДСА наказу №01-68/02 від 01.01.2024р. та невиплатою їй заробітної плати за січень - лютий 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Територіального управління із заявою від 28.02.2024р., у якій просила повідомити причини невиплати заробітної плати за січень та лютий 2024 року та усунути порушення вимог трудового законодавства щодо строків виплати заробітної плати.
За результатом розгляду заяви ТУ ДСА листом від 05.03.2024р. №04-428/24 повідомило позивача, що листом начальника ТУ ДСА від 29.01.2024р. на адресу в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області було повернуто наказ №01-68/02 від 01.01.2024р. без виконання, оскільки останній не відповідає вимогам законодавства. Так, в преамбулі наказу зазначається про відсутність організаційних і технічних умов для діяльності Білозерського районного суду Херсонської області, а в резолютивній частині зазначено, що працівника вважати таким, що приступив до виконання своїх посадових обов`язків, що є протиріччям.
Не погодившись із невиплатою заробітної плати за січень та лютий 2024 року позивач звернулась 14.03.2024р. до суду з цим позовом.
Після відкриття провадження по справі 08.05.2024р. на користь ОСОБА_1 виплачено заробітну плату за січень-квітень 2024 року у розмірі 23586,50 грн., що сторонами у справі не заперечується.
У зв`язку з виплатою позивачу заробітної плати за січень-лютий 2024 року, ухвалою суду від 03.06.2024р., з врахуванням постанови Верховного Суду від 27.02.2025р., закрито провадження по справі в частині позовних вимог щодо зобов`язання ТУ ДСА здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за січень та лютий 2024 року з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.
Розгляд справи продовжено в частині вимог позову про визнання протиправними дій ТУ ДСА України в Херсонській області щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за січень та лютий 2024 року.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 , у рішенні від 20.05.2025р. проаналізував положення КЗпП України та Закону України «Про відпуски» і дійшов висновку, що право працівника вирішувати скільки перебувати у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і коли її перервати не може бути обмежене відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи. При цьому, оплата праці за час простою не з вини працівника належить до державних гарантій з оплати праці. Суд зазначив, що з урахуванням того, що секретарю Білозерського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 наказом в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/02 від 01.01.2024р. оголошено простій з 01.01.2024р. не з її вини, позивач мала право на оплату невідпрацьованого часу простою, при реалізації свого права на переривання відпустки для догляду за дитиною. Суд не прийняв до уваги доводи представника відповідача про наявність у наказі в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/02 від 01.01.2024р. протиріч, як підставу для його невиконання, зазначивши, що вказаний наказ є діючим та у судовому порядку ТУ ДСА не оскаржувався. Також, суд визнав необґрунтованими посилання Територіального управління  на відсутність механізму оплати держслужбовцю часу простою у разі переривання відпустки, оскільки право на таку державну гарантію не може залежати від механізму його реалізації. А відтак, за висновками суду, ТУ ДСА України в Херсонській області допустило протиправні дії щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за січень та лютий 2024 року. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Право особи на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом гарантовано статтею 43 Конституції України. 
Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII (далі - Закон №889-VIII) держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Статтями 151, 154 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) передбачено, що Державна судова адміністрація України державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Державна судова адміністрація України має територіальні управління. Територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.
Згідно ч.ч.1, 6 ст.155 Закону №1402-VIII організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат який очолює керівник апарату. Правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
На момент виникнення спірних правовідносин ТУ ДСА України в Херсонській області здійснювалось організаційне та фінансове забезпечення діяльності Білозерського районного суду Херсонської області, в якому позивач з 06.02.2019р. обіймає посаду секретаря судового засідання.
Частиною 4 статті 5 Закону №889-VIII передбачено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Згідно ст.115 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищу шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст.179 КЗпП України за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.
Статтею 18 Закону України «Про відпустки» передбачено, що після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про відпустки» відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою матері, батька або осіб, зазначених у ч.3 ст.18 цього Закону, повністю або частково в межах установленого періоду та оформлюється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.
З аналізу даних законодавчих приписів слідує, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є значущим елементом системи соціальних гарантій та трудових прав, який забезпечує баланс між професійною діяльністю та виконанням батьківських обов`язків. 
Дана відпустка надається на засадах диспозитивності, що означає її добровільний характер, та визначає ключову роль автономії волі одного з батьків у прийнятті рішення про її оформлення, вибору між повним терміном або будь-яким іншим, коротшим періодом, залежно від індивідуальних потреб та обставин, а також можливість перервати відпустку в будь-який момент на власний розсуд.
При цьому, право особи на визначення тривалості перебування у відпустці для догляду за дитиною та її дострокове переривання не може бути обмежене такими обставинами, як відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання трудових функцій на підприємстві.
З матеріалів справи вбачається, що позивач з 27.07.2021р. перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та за власною ініціативою перервала останню, що відображено в наказі в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області від 01.01.2024р. №01-68/02 «Про переривання відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_1 ».
Відповідно до ст.34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
Статтею 113 КЗпП України передбачено, що час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). За час простою, коли виникла виробнича ситуація небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.2022р. №221 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану» керівник органу, підприємства, установи або організації, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні в межах фонду заробітної плати, передбаченого у кошторисі, може самостійно визначати розмір оплати часу простою працівників, але не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду (посадового окладу)
Таким чином, оплата праці за час простою, що виник не з вини працівника, є ключовою державною гарантією у сфері оплати праці, що відображає принцип соціальної відповідальності та захисту економічних інтересів найманих працівників, а також забезпечує збереження доходу працівника навіть за умови вимушеної бездіяльності, перекладаючи тягар економічних ризиків простою на роботодавця або державу, і слугує важливим механізмом забезпечення соціальної справедливості та стабільності трудових відносин.
Як вже зазначалося, позивачу наказом в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області від 01.01.2024р. №01-68/02 оголошено простій з 01.01.2024р. не з її вини. 
З огляду на вказане, ОСОБА_1 мала право на своєчасну оплату невідпрацьованого часу простою, при реалізації свого права на переривання відпустки для догляду за дитиною.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на наявність у наказі в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області від 01.01.2024р. № 01-68/02 протиріч, як підстави для його невиконання відповідачем, оскільки вказаний наказ є чинним та у судовому порядку ТУ ДСА України в Херсонській області не оскаржувався.
З цих підстав колегія суддів критично ставиться до посилань апелянта на те, що наказ в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/02 від 01.01.2024р. про оголошення позивачу простою і виплату їй заробітної плати виданий із значними порушеннями вимог діючого законодавства та розглядати спірні правовідносини необхідно через призму низки порушень законодавства при визначенні простою ОСОБА_1 .
Також, колегія суддів вважає обґрунтованим не прийняття судом першої інстанції до уваги посилань Територіального управління на відсутність механізму оплати держслужбовцю часу простою у разі переривання відпустки, оскільки право на таку державну гарантію не може залежати від механізму його реалізації.
Колегія суддів приймає до уваги факт, що відповідач наказом від 29.04.2024р. №04-05/52 скасував свій наказ №04-05/13 від 31.01.2024р. про тимчасове призупинення нарахування та виплати ОСОБА_1 зарплати, а також здійснив нарахування та виплату позивачу заробітної плати за період з січня по квітень 2024 року у розмірі 23586,50 грн., а також компенсацію у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 87,42 грн. 
Однак, суд зазначає, що наведене не спростовує факту протиправності дій відповідача щодо не своєчасної виплати позивачу заробітної плати за січень-лютий 2024 року.
В обґрунтування правомірності своїх дій щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати ТУ ДСА України в Херсонській області посилається на те, що з метою недопущення нецільового використання державних коштів, Управління зверталося до ДСА України та Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці за відповідними роз`ясненнями. 
Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, листом від 31.01.2024р. №04-219/24 відповідач звернувся до ДСА України, в якому просив надати правову оцінку ситуації, що склалась, та надати роз`яснення стосовно дій ТУ ДСА України в Херсонській області відносно виплати заробітної плати ОСОБА_1 .
Також, 31.01.2024р. Територіальне управління листом за №04-230/24 звернулося до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з проханням надати роз`яснення на ряд питань, одне з яких: чи необхідно приймати наказ в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/02 від 01.01.2024р. до виконання та проводити оплату простою ОСОБА_1 , як про це зазначено в цьому наказі.
Відповідь на вказані звернення ТУ ДСА України в Херсонській області отримало 21.02.2024р. від ДСА України та 22.02.2024р. від Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці. 
З вказаного слідує, що підстави для невиплати ОСОБА_1 заробітної плати відпали ще в лютому 2024 року. 
При наданні правової оцінки діям відповідача щодо невиплати позивачу заробітної плати колегія суддів враховує, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває малолітня дитина, переривання відпустки для догляду за дитиною відбулося позивачем у зв`язку із складним матеріальним становищем, в той час як будь-які сумніви посадових осіб ТУ ДСА України в Херсонській області та звернення за роз`ясненнями не дають підстав для порушення вимог закону і залишення позивача без засобів існування протягом тривалого часу.
За наведених обставин колегія суддів доходить висновку, що безумовно в діях ТУ ДСА України в Херсонській області щодо тривалої невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за січень та лютий 2024 року наявні ознаки протиправності. Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують. 
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Стосовно клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи, колегія суддів зазначає таке.
Так, відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» . гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Також, за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Питання, пов`язані із визначенням розміру витрат на правничу допомогу, унормовані статтею 134 КАС України. 
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.
Як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_1 під час розгляду даної судової справи представляє адвокат Строілов С.О. на підставі укладеного з ним договору про надання правової допомоги від 05.03.2024р. №3/24/4.
Згідно п.1.1 Договору про надання правової допомоги №3/24/4 від 05.03.2024р. Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та витрати необхідні для виконання його доручень у порядку та строки обумовлені сторонами у договорі.
Розмір винагороди адвоката за надання правничої допомоги, а також умови та порядок розрахунків визначаються сторонами в додаткових угодах до цього договору (п.4.2 Договору №3/24/4 від 05 березня 2024 року).
Згідно додаткової угоди №1  від 05.03.2024р. до договору про надання правової допомоги №3/24/4 від 05.03.2024р. сторони домовились, що вартість винагороди (гонорару) адвоката за надання клієнту правничої допомоги за 1 год роботи адвоката становить 1 000 грн.
Відповідно до акту №12 від 09.07.2025р. наданих послуг до договору про надання правової допомоги №3/24/4 від 05.03.2024р. сторонами погоджено, що гонорар адвоката складає в загальному розмірі 1500 грн., а саме: ознайомлення з апеляційною скаргою - 1 год., складання і подання до суду відзиву на апеляційну скаргу - 30 хв. Загальний витрачений час становить 1 год. 30 хв.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
При цьому, як слідує зі змісту ч.6, ч.7 ст.134 КАС України, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові від 11 березня 2025 року по справі №260/4202/24 Верховний Суд зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у    частині п`ятій статті 134 КАС України. Однак, ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Таким чином, обов`язковою підставою для застосування судом критеріїв співмірності витрат на правничу допомогу, передбачених ч.5 ст.134 КАС України, є подання іншою стороною обґрунтованого заперечення щодо заявленого до стягнення розміру витрат на правничу допомогу. 
Як вже зазначалося, ТУ ДСА України в Херсонській області подало клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, обґрунтоване тим, що визначена адвокатом сума витрат на правничу допомогу є завищеною.
Враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін) час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, колегія суддів вважає, що співмірним розміром судових витрат, пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи, у даному випадку є 1000,00 грн., які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.
Колегія суддів зазначає, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі спонукає суб`єкта владних повноважень утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
До того ж, стягнення витрат у зазначеному розмірі не становить надмірний тягар для відповідача.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -          

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

                                                        Повний текст судового рішення виготовлений 04 серпня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                          І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                      А.І. Бітов

                                                                                                                   О.В. Лук`янчук