ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1736/24  Номер провадження 22-ц/814/1426/25	Головуючий у 1-й інстанції Лідовець Т. М.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Одринської Т.В.,
Суддів: Пікуля В.П., Панченка О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Герасимчука Олега Олександровича, на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2024 року
у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав,
УСТАНОВИВ:
У липні 2024 року  ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Герасимчук О.О., звернулася до суду зі вказаним позовом, відповідно до якого просила суд позбавити  ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов обґрунтовано тим, що  ОСОБА_1 з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі судового рішення від 04 травня 2012 року шлюб між ними було розірвано. Зазначала, що відповідач ОСОБА_2 взагалі не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, навчанням, станом здоров`я, не здійснює матеріального забезпечення дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з ним взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступ до культурних та його духовних цінностей, не створює умов для отримання освіти. Відповідач сам не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, про що надав письмову заяву від 28.06.2024.
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа -Служба у справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав - відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у справі не доведено належними доказами та не встановлено наявність підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме свідомого систематичного ухилення від їх виконання, незважаючи на всі заходи попередження та впливу,тоді як сама лише згода батька на це є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства й не відповідатиме інтересам дитини. 
Із вказаним рішенням не погодилась позивач ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку через свого представника - адвоката Герасимчук О.О.
В апеляційній скарзі представник позивача просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.
Вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Місцевий суд безпідставно не взяв до уваги висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та беззаперечну згоду відповідача на це. Місцевий суд не врахував, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом із матір`ю, наразі проживає із нею та вітчимом за кордоном (у Республіці Польща), називає вітчима татом. Доказом ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно сина також є характеристика щодо дитини, надана 23.08.2024 Мусіївською ЗОШ І-ІІІ ступенів Хорольської міської ради, відомості про яку містяться у висновку Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Хорольської міської ради (далі - Комісія). Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог, що свідчить про визнання ним тих обставин, що зазначені у позові. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини. У даній справі, як вбачається із обставин справи та висновку Комісії, відповідач не бажає спілкуватись з дитиною, не приймає жодної участі у її вихованні, навчанні, в особистому житті. Відповідач протягом тривалого часу проживав оремо від дитини, не виконував своїх батьківських обов`язків з його виховання протягом багатьох років, не спілкувався із сином, не звертався до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у вихованні сина, тобто фактично самоусунувся (ухилявся) від виховання сина.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, що, відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, приходить до наступних висновків.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції зазначив, що сама лише згода батька на це є недостатньою підставою для позбавлення батьківських прав за відсутності доказів систематичного, свідомого ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а висновок комісії з питань захисту прав дитини є недостатньо обґрунтованим, а тому до уваги не прийнятий судом.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення позивачки, колегія суддів не може погодитись із висновками місцевого суду, з наступних підстав.
Судом першої інстанції установлено, що 15.06.2010 року між ОСОБА_4 (наразі ОСОБА_4 ) та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, який рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 04.05.2012 було розірвано (а.с. 10).
Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01.02.2011, актовий запис № 02 (а.с. 9).
Згідно із заяви ОСОБА_2 від 28.06.2024, посвідченої старостою старостинського округу № 9 виконавчого комітету Хорольської міської ради Шиковою Ю.О., реєстровий номер № 9-43, вбачається, що  ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).
Висновком комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Хорольської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , 1986 року народження, від 17.09.2024 зазначено, що дитина сама виявила бажання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, про що була написана відповідна заява. Малолітній ОСОБА_3 проживає разом з мамою у місті Пйотрикув-Трибунальський (Республіка Польща), виховується мамою ОСОБА_1 та вітчимом ОСОБА_6 , якого ОСОБА_3 називає татом. Навчається в 5 класі, прийнятий до школи 18.09.2023. Згідно із характеристикою, наданою Мусіївською ЗОШ І-ІІІ ступенів встановлено, що у вказаній школі він навчався з 1 по 7 клас; тато, ОСОБА_2 , жодного разу не відвідував навчальний заклад, не цікавився навчанням сина. ОСОБА_2 не проти позбавлення батьківських прав, що підтверджується завіреною заявою від 28.06.2024. На підставі вищевикладеного комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 (а.с. 41-42)
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та поведінки учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).
Судом першої інстанції встановлено, що у висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Хорольської міської ради зазначено, що дитина сама виявила бажання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, про що була написана відповідна заява. 
Цим висновком встановлено ОСОБА_2 , жодного разу не відвідував навчальний заклад, не цікавився навчанням сина. 
Комісією зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (а.с. 41-42)
Національним законом визначено, що саме орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України).
Отже комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Хорольської міської ради не заперечує проти позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, порушує прав й інтереси дитини.
Крім того, ОСОБА_2 28.06.2024 подав заяву, посвідчену старостою старостинського округу № 9 виконавчого комітету Хорольської міської ради Шиковою Ю.О., у якій не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11). У заяві зазначив, що він ніколи не проживав разом із сином.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, не встановив виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.
При цьому з матеріалів справи вбачається, що позивач, і відповідач , і комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Хорольської міської ради, обгрунтовують свої доводи тим, що позбавлення батьківських прав біологічного батька ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_3 переслідує легітимну мету - це у найкращих інтересах дитини.
Матеріалами справи встановлено, що біологічний батько ніколи не проживав разом із сином, у період навчання сина в Україні, жодного разу не відвідував навчальний заклад, не цікавився навчанням сина, не має з ним психоемоційного контакту, більше того не має наміру виконувати своїх батьківських обов`язків. Біологічний батько не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, вважаючи, що це відповідає інтересам дитини. Малолітній ОСОБА_3 проживає разом з мамою у місті Пйотрикув-Трибунальський (Республіка Польща), виховується мамою ОСОБА_1 та вітчимом ОСОБА_6 , якого ОСОБА_3 називає татом. Крім того, дитина сама виявила бажання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, про що була написана відповідна заява. 
Таким чином, біологічний батько добровільно самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до дитини та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти. 
Вказані обставини свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 164 СК України, для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, з огляду на його свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина.
Вказане також узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 лютого 2025 року у справі №147/277/24.
Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що задоволення позову буде відповідати інтересам малолітньої дитини.
Слід звернути увагу, що відповідно до частини першої статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною, а згідно з частинами першою-другою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав; поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.
Відповідно до частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно вимог п. п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2024 року з прийняттям нового - про задоволення позову.
В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частина 13 вказаної статті визначає, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом позивач сплатила судовий збір в розмірі 1211,20 грн та при поданні апеляційної скарги 1453,44 грн, які підлягають компенсації за рахунок відповідача.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката Герасимчука Олега Олександровича - задовольнити.
Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2024 року - скасувати. Ухвалити нове.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2664,64 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 05 червня 2025 року. 

Головуючий суддя                                                  Т.В. Одринська

Судді                                                                 В.П. Пікуль

        О.О. Панченко