ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Дорошенко Н.О.

25 серпня 2025 року	Львів	Справа № 460/981/25 пров. № А/857/21833/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді:                                                  Бруновської Н.В.
суддів:                                                                      Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення   Рівненського окружного адміністративного суду   від 24 квітня 2025 року   у справі № 460/981/25 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті     про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
23.01.2025р. позивач, ФОП ОСОБА_1 звернувся з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області, у якому просив суд:
-визнати протиправною та скасувати постанову №065442 від 26.12.2024р. про застосування адміністративно-господарського штрафу на суму 51000,00 грн.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.04.2025р. в позові відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, апелянт ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. 
Просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.04.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 27.11.2024р. уповноваженими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області проведено рейдову перевірку транспортних засобів за додержанням вимог транспортного законодавства на автомобільній дорозі О-231702 (М-12). 
27.11.2024р. в 11:22 год. здійснено перевірку автомобіля марки "Volvo" з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 та напівпричепа марки “BODEX” з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 , які належать на праві власності ОСОБА_1 . Вказаним автомобілем з причепом керував ОСОБА_1 .
За наслідками перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 27.11.2024р. №111603, у якому зафіксовано порушення, а саме: перевезення згідно ТТН № 9 від 25.11.2024р. по автодорозі місцевого значення, загальна маса ТЗ з вантажем становить згідно з ТТН 40000 кг, при допустимій загальній масі 24000 кг. Перевантаження становить 66,6% згідно допустимих норм. Порушено п.22.5 ПДР України, у тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» ч.1 абз.17 – Перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30% при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного.
Водій підписав акт із поясненнями про причини порушення: «За відсутності дорожнього знаку 24 т прошу попередити усно (або у письмовій формі)».
Уповноваженими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 27.11.2024р. №006724, відповідно до якого при нормативно допустимій повній масі 24 т, фактична маса становить 40 т. Водій акт підписав без зауважень.
18.12.2024р. Відділ державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті на адресу ОСОБА_1 надіслав повідомлення від 18.12.2024р. №113164/37/24-24 про розгляд справи щодо порушення чинного законодавства у сфері автомобільного транспорту 26.12.2024р. з 10:00 год. до 12:00 год.
За результатами розгляду справи про порушення чинного законодавства у сфері автомобільного транспорту, на підставі акта перевірки від 27.11.2024р. №111603 в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області виніс постанову від 26.12.2024р. №065442 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою до ФОП ОСОБА_1 за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, п.22.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена абз.17 ч.1 ст.60 Законом України "Про автомобільний транспорт" (перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30% при перевезення подільного вантажу) застосовано штраф в сумі 51000,00 грн.
ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. №103 видно, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
п.4 зазначеного Положення передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема: здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.
Згідно ст.6 Закону України від 05.04.2001р. №2344-III "Про автомобільний транспорт" (Закон №2344-III) реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Колегія суддів зазначає, що процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт, визначена Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567 (Порядок №1567).
п.14 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Порядок № 1567), передбачено, що рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
В п.15 Порядку №1567 визначено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: - наявність визначених ст.39, ст.48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; - додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; - додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (Європейська угода); - відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; - оснащення таксі справним таксометром; - відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; - додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; - наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; - додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; - виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
п.16 Порядку №1567 встановлено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки.
Із змісту п.20, п.21 Порядку №1567 видно, що виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007р. "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг" затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (Порядок №879).
За визначенням, наведеним у Порядку №879: п.п.2 п.2 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу; п.п.11 п.2 точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному, автоматичному або пересувному пункті (з урахуванням похибки вимірювального обладнання); пункт 3 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. №30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами" затверджено Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами (Правила).
В п.1 Правил визначено, що вони встановлюють єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цими Правилами, застосовуються правила міжнародного договору.
п.2 -п.4 даних Правил передбачено, що Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у п.п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306. Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у п.22.5 Правил дорожнього руху.
Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
В п.25 Правил визначено, що забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.
п.1 Порядку №879 визначено, що цей Порядок визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах.
Відповідно до пп.5 п.2 Порядку №879, дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001року №30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами", після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов.
ч.2 ст.29 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993р. №3353-ХІІ передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
В ст.33 Закон України "Про автомобільні дороги" від 08.09.2005р. №2862-IV видно, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
п.1 Порядку №879 такий визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.
Точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному, автоматичному або пересувному пункті (з урахуванням похибки вимірювального обладнання).
ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
В абз.17 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363 затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (Правила №363). Приписами п.1 Правил визначено: вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення; перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами; товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
п.11.1 зазначених Правил, встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Згідно п.11.3-п.11.5 Правил №363 товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.
Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.
У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.
ч.2 ст.49 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
Аналізуючи наведені положення Правил та форми яка наведена в додатку 7 до цих Правил, колегія суддів зазначає, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку. 
Отже, правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України визначають, що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах (тобто коли є послуга перевезення вантажу). 
Суд апеляційної інстанції зауважує, що п.16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994р. № 198, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначаються окремими актами законодавства.
Таким чином, нормами чинного законодавства установлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.
27.11.2024р. в 11:22 год. Відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області проводив рейдову перевірку на автомобільній дорозі О-231702 Хмельницької області.
Розпорядженням голови Хмельницької обласної державної адміністрації від 25.01.2022р. №27/2022-p «Про переліки автомобільних доріг загального користування місцевого значення області» автомобільну дорогу О-231702 Ружична ч/з Жучківці віднесено до автомобільних доріг загального користування місцевого значення Хмельницької області, у тому числі їх ділянок, що суміщаються з вулицями міст та інших населених пунктів.
В ході проведення посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області на автомобільній дорозі місцевого значення О-231702 Хмельницької області рейдової перевірки автомобіля марки "Volvo" з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 та напівпричепа марки “BODEX” з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 , власником яких є ФОП ОСОБА_1 , виявлено, що водій здійснював перевезення вантажу згідно товарно-транспортною накладною №9 від 25.11.2024р., яку пред`явив до перевірки.
За змістом вказаної товарно-транспортної накладної перевезення вантажу «Гречка 3 клас 2024» здійснювалося з пункту навантаження: с.Великий Жолудськ Вараського району Рівненської області, до пункту розвантаження: с.Скібнево Хмельницького району Хмельницької області, насипом масою брутто 40 тонн. Автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_1 , водій ОСОБА_1 ; замовник ФОП ОСОБА_2 , вантажовідправник ФОП ОСОБА_2 ; вантажоодержувач ТОВ "Дар Землі".
п.3-п.4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. № 30 (далі - Правила № 30), передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у п.22.5 Правил дорожнього руху.
Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції за формою, наведеною в додатку до цих Правил, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів (абз. 1).
Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у п.22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд (абз. 4).
В пп. «б» п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306 (далі - ПДР), видно, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси, зокрема, комбіновані транспортні засоби: трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом максимального значення для автомобільних доріг місцевого значення - 24 тонни.
Із змісту свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та НОМЕР_4 видно, що маса без навантаження спеціалізованого вантажного сідлового тягача 8233 кг, спеціалізованого напівпречепа - 6500 кг, що відповідає зазначеним відомостям про параметри транспортного засобу в ТТН № 9 від 25.11.2024р.
Під час документального габаритно-вагового контролю посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області встановлено, що позивач здійснює перевезення вантажу автомобільною дорогою місцевого значення, де максимальна допустима загальна маса транспортного засобу 24 т (24000 кг), транспортним засобом, загальна маса брутто якого згідно товарно-транспортною накладною №9 від 25.11.2024р. становить 40 т (40000 кг), що на понад 60% перевищує встановлені законодавством норми. Такі обставини зафіксовані в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 27.11.2024р. №111603 та в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 27.11.2024р. №006724.
Отже, вірними є висновки суду першої інстанції, що вагові параметри вказаного транспортного засобу перевищують нормативно допустимі вагові обмеження більш ніж на 2 %, що дає підстави вважати цей транспортний засіб великоваговим.
Покликання апелянта про недостатність відомостей для висновку про порушення перевізником нормативно визначених габаритно-вагових параметрів транспортних засобів, оскільки працівниками Укртрансбезпеки не проведено точний габаритно-ваговий контроль, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.
Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007р. № 879 (далі - Порядок № 879).
В пп.5-1 п.2 Порядку № 879  видно, що документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.
Таким чином, зазначені в товарно-транспортній накладній № 9 від 25.11.2024р. відомості щодо маси вантажу брутто, а також відомості про параметри транспортного засобу (вага автомобіля без вантажу), які зазначені в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, є правомірним джерелом інформації для визначення загальної маси транспортного засобу, а тому, є належним доказом встановлення перевищення норм вагових параметрів за наслідками проведеного працівниками Укртрансбезпеки документального габаритно-вагового контролю.
Доводи апелянта про відсутність дорожніх знаків, які забороняють проїзд вантажних автомобілів понад 24 тонни дорогами місцевого значення, колегія суддів відхиляє за необґрунтованістю, з огляду на таке.
ст.8 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що автомобільні дороги загального користування поділяються на автомобільні дороги державного та місцевого значення.
Автомобільні дороги місцевого значення поділяються на обласні та районні.
До обласних автомобільних доріг належать автомобільні дороги, що з`єднують адміністративні центри Автономної Республіки Крим і областей з іншими населеними пунктами в межах Автономної Республіки Крим чи області та із залізничними станціями, аеропортами, річковими портами, пунктами пропуску через державний кордон, місцями відпочинку і не належать до доріг державного значення.
До районних автомобільних доріг належать автомобільні дороги, що з`єднують адміністративні районні центри з іншими населеними пунктами, інші населені пункти між собою, з підприємствами, об`єктами культурного значення, іншими дорогами загального користування у межах району.
Перелік доріг місцевого значення, у тому числі їх ділянок, що суміщаються з вулицями міст та інших населених пунктів, затверджують Рада міністрів Автономної Республіки Крим та обласні державні адміністрації один раз на три роки.
Розпорядженням голови Хмельницької обласної державної адміністрації від 25.01.2022р. №27/2022-p «Про переліки автомобільних доріг загального користування місцевого значення області» автомобільну дорогу О-231702 Ружична ч/з Жучківці віднесено до автомобільних доріг загального користування місцевого значення Хмельницької області, у тому числі їх ділянок, що суміщаються з вулицями міст та інших населених пунктів (п.314 Додатку 1 до Розпорядження).
Тобто,  максимальна нормативно допустима фактична маса транспортного засобу при проїзді вказаною автомобільною дорогою становить 24 тони.
При цьому, законодавством не передбачено встановлення дорожнього знаку для позначення дороги як дороги місцевого значення.
Проте, законодавство покладає на водія транспортного засобу обов`язок дотримуватися Правил дорожнього руху, вимог безпеки руху, а також Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. № 363, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. № 128/2568 (далі - Правила № 363, зі змінами та доповненнями, в редакції чинній на часи виникнення спірних правовідносин).
Так, відповідно до п.2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
є) не вчиняти дій, внаслідок яких може бути пошкоджено автомобільні дороги та їх складові, а також завдано шкоди користувачам.
Згідно п.2.4-1 ПДР у місці здійснення габаритно-вагового контролю на вимогу працівника пункту габаритно-вагового контролю або поліцейського водій вантажного автомобіля (в тому числі механічного транспортного засобу) повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:
а) передати для перевірки документи, зазначені в підпунктах "а", "б" і "г" пункту 2.1 цих Правил;
б) надати транспортний засіб та причіп (за наявності) для вагового та/або габаритного контролю відповідно до встановленої процедури.
За змістом положень Глави 8 Правил № 363 виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у Правилах дорожнього руху України (п. 8.21).
Вантажовідправник на вимогу водія зобов`язаний усунути виявлені недоліки в укладанні вантажу (п. 8.22).
Отже водій (перевізник) особисто несе відповідальність за дотримання габаритно-вагових параметрів при перевезенні вантажів, а тому, здійснюючи перевезення вантажу, зобов`язаний дотримуватися максимально дозволеної фактичної маси транспортного засобу, враховуючи при цьому як специфіку вантажу, так і маршрут, за яким буде здійснюватися перевезення.
Таким чином, відсутність дорожніх знаків щодо позначення автомобільної дороги як дороги місцевого значення не звільняє водія транспортного засобу (яким у цьому випадку є позивач) від обов`язку дотримуватися вимог Законів України «Про дорожній рух», «Про автомобільні дороги» та «Про автомобільний транспорт», а також пункту 22.5 Правил дорожнього руху та Правил № 363.
Стосовно покликань апелянта на відсутність в транспортному засобі вантажу на момент здійснення працівниками Укртрансбезпеки рейдової перевірки, як на підставу протиправності результатів документального габаритно-вагового контролю та, як наслідок, оскарженої постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, колегія суддів зазначає про таке.
Верховний Суд у поставові від 01.06.2023р у справі №640/39442/21  досліджував питання суб`єкта відповідальності, передбаченої абз.14 ч.1 ст.60 Закону України № 2344-III "Про автомобільний транспорт" та зазначив, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте, автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (ст.33, ст.50 Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу. Не без того, що надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абз.4 ч.1 ст.60 Закону "Про автомобільний транспорт"№2344-III. Тому, автомобільний перевізник у справах за позовами про оскарження штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт на підставі Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-III  не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, оскільки такі дані не завжди можуть збігатися. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.02.2023р. у справі №  240/22448/20  та від 22.12.2021р. у справі №  420/3371/21.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що у контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Верховний Суд зауважував, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Проте, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися, на думку Верховного Суду, із розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.
Тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.
Така позиція є сталою та послідовною і неодноразово зазначалась у постановах Верховного Суду у справах цієї категорії, зокрема і у постанові від 22 лютого 2024 року у справі №520/4486/23.
В абз.27 глави І Правил №363 видно, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Вантаження і розвантаження вважаються закінченими після надання водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних, оформлених у паперовій та/або електронній формі, на навантажений або вивантажений вантаж (п. 8.26 глави 8 Правил № 363).
Із змісту товарно-транспортної накладної №9 від 25.11.2024р., яка надана позивачем до перевірки працівникам Укртрансбезпеки, а в подальшому долучена відповідачем до відзиву, видно, що у розділі "Відомості про вантаж" в графі «Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)» відсутні будь-які записи. Тобто, відсутні підстави вважати розвантаження транспортного засобу закінченим.
Оскільки в документі на перевезення вантажу не відображені відомості про прийняття вантажу вантажоодержувачем, апеляційний суд  вважає недостовірними доводи апелянта про те, що на час здійснення документального габаритно-вагового контролю транспортний засіб вже був розвантаженим. 
Крім того, позивач, підписавши акт перевірки та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, не вказував про відсутність вантажу під час перевірки.
Отже, матеріалами справи підтверджено порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про автомобільний транспорт, зафіксоване в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 27.11.2024р. №111603, яке полягає у здійсненні перевезення вантажу автомобільною дорогою місцевого значення, де максимальна допустима загальна маса транспортного засобу 24 т (24000 кг), транспортним засобом, загальна маса якого згідно товарно-транспортною накладною № 9 від 25.11.2024р. становить 40 т (40000 кг), що на понад 60% перевищує встановлені законодавством норми та має наслідком для застосування санкцій, визначених ст.60 Закону  України «Про автомобільний транспорт» № 2344-ІІІ.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно  п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
В ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції. В іншій частині судове рішення не оскаржується.
Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а Рішення   Рівненського окружного адміністративного суду   від 24 квітня 2025 року   у справі № 460/981/25  - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель