ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 червня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/34529/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),   суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Голобутовський Р.З.) в адміністративній справі №160/34529/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
30.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач-1), Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач-2), в якій просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо направлення ОСОБА_1 для проходження військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі заяви від 19.10.2024;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 направити ОСОБА_1 для проходження військово-лікарської комісії при обласному територіальному центрі комплектування та ІНФОРМАЦІЯ_5 на підставі заяви від 19.10.2024;
- визнати протиправним і скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації» від 18.10.2024 №990, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані незгодою позивача з його призовом на військову службу, оскільки на момент призову він не пройшов належним чином ВЛК. Позивач вказує, що у зв`язку наведеним ним була подана до відповідача-1 відповідна заява про незгоду з рішенням ВЛК та направлення для проходження регіональної ВЛК від 19.10.2024, яка відповідачем була грубо проігнорована та залишена без розгляду без надання жодної відповіді. Позивач вказує, що не взявши до уваги та повністю проігнорувавши його заяву про незгоду з рішенням ВЛК та направлення для проходження регіональної ВЛК від 19.10.2024 відповідач-1 протиправно здійснив його незаконну мобілізацію, тобто особи, яка не пройшла належним чином ВЛК та начальник ІНФОРМАЦІЯ_6 оформив наказ, відповідно до якого позивача ОСОБА_1 призвано з 21.10.2024 та направлено для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку, які призвані і відправленні в склад в/ч НОМЕР_1 . А згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2024 №305 з 21.10.2024 позивача, призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_7 , зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення. Позивач вважає, що на момент винесення начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 наказу про його мобілізацію відповідно до вимог п.72 Порядку №560, він мав право на направлення для проходження військово-лікарської комісії при обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки Закарпатської області на підставі заяви про незгоду з рішенням ВЛК та направлення для проходження регіональної ВЛК від 19.10.2024, а отже не підлягав призову на військову службу під час мобілізації. Проте, відповідачем-1 не було вжито належних заходів щодо з`ясування таких обставин. Зважаючи на те, що призов позивача здійснено протиправно, останній вважає, що для відновлення його порушеного права слід зобов`язати відповідача-2 виключити зі списків особового складу військової частини.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення ОСОБА_1 для проходження військово-лікарської комісії при обласному територіальному центрі комплектування та ІНФОРМАЦІЯ_5 на підставі заяви від 19.10.2024.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_8 направити ОСОБА_1 для проходження військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі заяви від 19.10.2024 (ВЛК регіону).
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено та здійснено розподіл судових витрат у справі.
Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції в часині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалене судом першої інстанції рішення не дає належного захисту та відновлення порушеного права позивачу. Вважає, що у суду була законна можливість вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною та скасувати постанову військово-лікарської комісії, оформлену у вигляді довідки військово-лікарської комісії №248/2084 від 18.10.2024, за результатами проведеного 18.10.2024 медичного огляду ОСОБА_1 , а не посилатися на неї (довідку ВДК від 18.10.2024) як на «чинну», у зв`язку із чим позовні вимоги позивача про скасування наказу про призов та виключення зі списків військової частини суд визнав передчасними та такими що не підлягають задоволенню судом. Наголошує, що прийнятий внаслідок реалізації наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації» від 18.10.2024 № 990, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , інший наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2024 № 305, який пов`язаний з проходженням позивачем військової служби, є похідними від наказу ТЦК, та тому також є протиправними, а позовна вимога щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 підлягає задоволенню.
Відповідачем-1 подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.
Відповідач-2 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 .
Позивачем в позовній заяві зазначені наступні обставини справи: 18 жовтня 2024 року близько 12:00 годин громадянин ОСОБА_1 рухався на автомобілі з с. Росош Мукачівського р-ну до м. Свалява у справах, перебуваючи у робочому відрядженні, виконуючи ремонт КС Росош (замовник Оператор ГТС України). 
На під`їзді до м. Свалява він був зупинений працівниками патрульної поліції, разом з якими були працівники ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Перевіривши документи, працівники ІНФОРМАЦІЯ_6 фізично примусили ОСОБА_1 проїхати з ними до ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_1 . 
По прибуттю до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_1 було вилучено мобільний телефон, військово обліковий документ, та проведено допит, уточнивши освіту, спеціальність тощо, та не дозволено залишати територію ТЦК та СП. 
Близько 16:00 год. працівники ТЦК та СП повідомили ОСОБА_1 про те, що його відправляють до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з чим він не погодився та зателефонував своїй цивільній дружини ОСОБА_2 та повідомив, що його насильно, без його волі тримають у ТЦК та СП та просив викликати поліцію. 
Цивільна дружина позивача ОСОБА_2 викликала поліцію зі скаргою про незаконне утримання, про що написала відповідну заяву. На дану заяву працівники поліції приїхали до приміщення ТЦК та СП, де утримувався ОСОБА_1 , та взяли в нього письмові пояснення, та не вчинивши більше жодних дій щодо його звільнення, поїхали.
Вказані факти підтверджуються довідкою про результати розгляду повідомлення ОСОБА_2 (ІТС від 19.10.2024 №21133) від 13.11.2024, складеної Ужгородським РУП ГУНП в Закарпатській області.
Як вказано позивачем в позовній заяві, близько 18:00 год. ОСОБА_1 доставили до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 . 
Після цього ОСОБА_1 викликали для підписання військового квитка, де йому було пред`явлено постанову ВЛК, відповідно до якої зроблено висновок, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 придатний до військової служби. 
18.10.2024 ІНФОРМАЦІЯ_10 складено довідку військово-лікарської комісії №248/2084 про придатність солдата ОСОБА_1 до військової служби.
Позивач зазначає, що йому не було вручено направлення для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я у Збройних Силах України відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом МО від 14.08.2008 № 402 (далі – Положення) та не запропоновано пройти медичний огляд для визначення придатності до військової служби військово-лікарською комісією. 
Проте, працівниками ІНФОРМАЦІЯ_11 позивачу було повідомлено, що за результатами проведеного медичного огляду військово-лікарською комісією зроблено висновок, що позивач придатний до військової служби, про що видано постанову. Проте, копію постанови позивачу не було вручено та не надано на огляд. 
23.10.2024 за вх. №21211 ІНФОРМАЦІЯ_8 отримав заяву позивача про незгоду з рішенням ВЛК та направлення для проходження регіональної ВЛК від 19.10.2024.
У заяві від 19.10.2024 позивач просив направити його для проходження військово-лікарської комісії (регіональної) при обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки Закарпатської області або за місцем реєстрації при ІНФОРМАЦІЯ_3 .
До заяви позивач додав медичні довідки та медичні обстеження на 22 аркушах.
Заява про незгоду з рішенням ВЛК та направлення для проходження регіональної ВЛК від 19.10.2024 була аргументована тим що, при проходженні позивачем медичного огляду було порушено процедуру проведення медичного огляду, враховуючи те, що в порушення п. 3.2. Розділу ІІ Положення ВЛК позивач не оглядався хірургом, терапевтом, психіатром, офтальмологом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, та лікарями інших спеціальностей. Інші спеціалісти взагалі не проводили огляд, та в той же день позивачу було повідомлено про визнання його придатним до військової служби. 
Також зазначено, що перед оглядом позивачу не проводився загальний аналіз крові, загальний аналіз сечі, серологічний аналіз крові на: антитіла до вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ), поверхневий антиген до вірусу гепатиту «В» (HbsAg), загальні антитіла до вірусу гепатиту «С» (anti-HCV), реакція мікропреципітації з кардіоліпіновим антигеном або загальні антитіла до блідої трепонеми (RW); визначається група крові та резус-належність, не проводилося рентгенологічне обстеження органів грудної клітки, ЕКГ. Позивач є особою старше 40 років, а відтак то йому обов`язково мало би бути проведено вимір внутрішньоочного тиску, дослідження крові на цукор. Проте, цього не було зроблено всупереч п. 3.4. Розділу ІІ Положення ВЛК.
Вказано, що військово-лікарською комісією допущено формальну процедуру медичного огляду, не враховано зауваження позивача та він був позбавлений можливості надати медичні документи стосовно наявної серцевої хвороби та суглобів.
До відзиву на позовну заяву долучено копію відповіді ІНФОРМАЦІЯ_11 від 29.10.2024 №15892, в якій зазначено, що позивачем не зазначено підстав для проведення повторного медичного огляду, та повідомлено, що для оскарження висновку ВЛК в адміністративному порядку необхідно звернутись до ВЛК, що знаходиться вище в ієрархії, ніж та ВЛК, яка видала оскаржуваний документ.
Доказів направлення відповіді від 29.10.2024 №15892 позивачу суду не надано, позивач заперечує проти отримання відповіді на заяву від 19.10.2024.
18.10.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено наказ №990 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації», відповідно до якого призвано з 18.10.2024 та направлено для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані та відправлені у складі команди НОМЕР_1 , в тому числі рядового ОСОБА_1 .
21.10.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ №305 про призначення солдата ОСОБА_1 на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти НОМЕР_3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 21 жовтня 2024 року зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення, і наказано вважати таким, що з 21 жовтня 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2470 гривень на місяць, шпк «солдат».
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача-1 щодо направлення ОСОБА_1 для проходження військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі заяви від 19.10.2024 та наказом від 18.10.2024 №990 про призов на військову службу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково виходив з того, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
Так рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржене, а отже колегія суддів суду апеляційної інстанції надає оцінку доводам суду першої інстанції в частині доводів апеляційної скарги, відповідно до приписів ст. 308 КАС України.
Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.
Спірні правовідносини врегульовані приписами Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII, Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII.
Стаття 39 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно із ч. 5 ст. 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Враховуючи приписи ст. 23 Закону №3543-XII, призову на військову службу під час мобілізації підлягають військовозобов`язані, які, з-поміж іншого, визнані придатними до військової служби за станом здоров`я відповідно до висновку військово-лікарської комісії.
Так   Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан було неодноразово продовжена, який триває і дотепер.
Наказ про призов під час мобілізації видається на підставі Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року.
Підстави звільнення з військової служби визначені ст. 26 Закону № 2232-ХІІ.
Як свідчать встановлені обставини справи, відповідно довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_11 №248/2084 від 18.10.2024 про придатність солдата ОСОБА_1 до військової служби, позивач є придатним до військової служби.
Вказаний висновок не оскаржено, він не скасований.
Крім того, доказів того, що позивач не підлягає мобілізації, або у нього були оформлені відстрочка або бронювання, на час прийняття спірного наказу, матеріали справи не містять, а отже підстави для скасування наказу ТЦК та СП про  призов позивача на військову службу відсутні.
Не є спірним, що позивач проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 . Таким чином не можливо вирішити питання про виключення позивача зі списків особового складу військової частини без оскарження та скасування наказу про зарахування ОСОБА_1 до особового складу частини.
Таким чином суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні  позову в частині позовних вимог.
Колегія суддів не надає оцінку доводам апеляційної скарги про поширення зловживання ТЦК при здійсненні мобілізації, що мстяться у мережі інтернет та ЗМІ, оскільки вони не мають значення для вирішення цієї справи.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року в адміністративній справі №160/34529/24 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 26 червня 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак