ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2409/25 Справа № 201/9367/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дребот І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2024 року в цивільній справі номер 201/9367/24 за позовною заявою Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованих сум допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулось Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованих сум допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надала до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради заяви про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 22.04.2024 року щодо малолітнього сина ОСОБА_2 , 25.04.2024 року - щодо себе. Згідно з заявою ОСОБА_1 про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам від 25.04.2022 року, рішенням Управління призначено їй допомогу на проживання ВПО з 01.03.2022 у розмірі 5000,00 грн (2000,00 грн - ОСОБА_1 та 3000,00 грн - дитина) щомісячно. Згідно з п. 1 Постанови №709 ОСОБА_1 допомога на проживання ВПО була продовжена автоматично на один шестимісячний період з 01.08.2023 року у розмірі 5000,00 грн щомісячно. 26.01.2024 року набрала чинності постанова КМУ №94 від 26.01.2024 року «Деякі питання соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб та інших вразливих категорій осіб», якою встановлено, що виплата допомоги на проживання ВПО продовжується автоматично з 01 лютого 2024 року на один місяць без додаткового звернення для осіб, у яких у січні 2024 року закінчився шестимісячний період отримання такої допомоги. Виплату допомоги ОСОБА_2 , як особі з інвалідністю, було продовжено автоматично з 01.03.2024 року на центральному рівні на підставі п. 13-1 Порядку №332. 
12.04.2024 року ОСОБА_1 , як уповноважена особа звернулася до Управління з заявою про надання допомоги на проживання ВПО, до складу сім`ї якої включаються: чоловік - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітній син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У інформаційному повідомленні, доданому до заяви, ОСОБА_1 зазначила, що на 1 число місяця, з якого призначається допомога вона, не має у власності житлового приміщення, що розташоване на територіях, не включених до переліку територій тимчасової окупації або на територіях де ведуться бойові дії. Чоловік відповідачки ОСОБА_3 надав заяву до Управління, в якій не заперечував, що отримувачем допомоги на проживання ВПО буде представник сім`ї - ОСОБА_1 . 
За результатами проведеної перевірки згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно виявлено, що у ОСОБА_1 з 24.06.2015 року на праві приватної власності знаходиться житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ; у ОСОБА_3 з 15.05.2023 року на праві приватної власності знаходиться житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . 
Тобто, відповідачка, відповідно до підпункту 5 пункту 2 Постанови №709 не мала права на отримання допомоги на проживання ВПО з 01.09.2023 року, оскільки мала у власності житлове приміщення, яке розташоване на території, не включеній до переліку територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих РФ, та житлова площа якого перевищує 13,65 кв. метрів на одного члена сім`ї. 
Таким чином, приховування відомостей призвело до неправомірної виплати  ОСОБА_1  допомоги ВПО в розмірі 36000,00 грн за період з 01.09.2023 року по 30.04.2024 року. Повідомлення про надміру отримані бюджетні кошти з пропозицією в добровільному порядку повернути переплату від 09.05.2024 року №15/7-540 направлено на адресу відповідачки 10.05.2024 року листом №4904413023794. Крім того, копію повідомлення, з дозволу відповідачки, отримав її чоловік особисто в Управління 12.06.2024 року. На теперішній час сума переплати в розмірі 36000,00 грн відповідачкою в добровільному порядку не повернута.
Позивач просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача надміру нараховані бюджетні кошти у розмірі 36000,00 грн та понесені судові витрати.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2024 року а задоволенні позовних вимог Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованих сум допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам - відмовлено.
Із вказаним рішенням не погодився позивач Центральне УСЗН Дніпровської міської ради, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2024 року в цивільній справі №201/9367/24 та прийняти нове рішення, яким позовну заяву задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідачки витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Доводами апеляційної скарги наведено, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права.
Відповідачка, згідно з підпунктом 5 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» не мала права на отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.09.2023 року, оскільки мала у власності житлове приміщення, яке розташоване на території, не включеній до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, та площа якого перевищує 13,65 кв. метрів на одного члена сім`ї.
Згідно з п. 9 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам №332 від 20 березня 2022 року уповноважена особа зобов`язана протягом 14 календарних днів після виникнення змін, які впливають на визначення права на отримання допомоги, поінформувати про це засобами поштового/електронного зв`язку (за технічної можливості з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису) орган соціального захисту населення, уповноважену особу виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центр надання адміністративних послуг. 
Всупереч встановленому обов`язку, відповідачка не повідомила УСЗН про факт перебування у її власності квартири, що вплинуло на правомірність отримання допомоги. Бездіяльність відповідачки у формі ненадання до УСЗН відомостей, що впливають на визначення права на отримання допомоги, та, в подальшому, надання до УСЗН недостовірної інформації, свідчать про її недобросовісність у розумінні статті 1215 ЦК України.
Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідачка просила суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради.
Житло у місті Дніпро було придбано відповідачкою ще в 2015 році, і про це вона добросовісно повідомила ще у травні 2022 року при оформленні їй допомоги, з того часу ніяких змін в неї не було. Отже, заява позивача щодо «бездіяльності відповідача у формі ненадання до УСЗН відомостей, що впливають на визначення права на отримання допомоги» є неправдивою.
З моменту подачі заяви від 12.04.2024 року, на яку посилається позивач, де відповідачка виступала як уповноважена особа її сім`ї жоден з них не отримав ніяких коштів від держави як допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, тому дані, які були надані в анкеті до заяви від 12.04.2024 року не нанесли жодних збитків державі.
Позивачем у своїй скарзі активно наголошується на «бездіяльності відповідачки», аргументуючи це лише тим, що нею було 12.04.2024 року заповнено анкету для перевірки працівниками УСЗН Соборного району міста Дніпро, з неуточненими даними, відповідно до якої вона, та її родина, жодного разу не отримували грошей як допомогу. Натомість співробітниками УСЗН навмисно замовчувалось про нові умови виплати допомоги, ніде не афішувалось про необхідність будь-яких уточнень, повністю ігнорувались листи з проханням обґрунтування своїх вимог по поверненню коштів. Також, навіть маючи необхідність проведення перевірки переселенців на відповідність критеріям, це не було вчасно зроблено, та саме органом УСЗН було продовжено виплати, які тепер вони вважають «неправомірною виплатою допомоги внутрішньо переміщеним особам». В зазначених діях позивача відповідачка вбачає відверту неповагу та знущання до людини, яка вже вдруге вимушена покинути власне житло та звичне мирне життя.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що ОСОБА_1 надала до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради заяви про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 22.04.2022 року щодо малолітнього сина ОСОБА_2 , 25.04.2022 року - щодо себе (а.с. 19-19зв, 15-15зв).
25.04.2022 року ОСОБА_1 подано заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (а.с. 22-22зв).
30 квітня 2022 року рішенням Управління відповідачці призначено допомогу на проживання ВПО з 01.03.2022 року у розмірі 5000,00 грн (2000,00 грн - ОСОБА_1 та 3000,00 грн - ОСОБА_2 , дитина) щомісячно (а.с. 23).
12.04.2024 року ОСОБА_1 , як уповноважена особа звернулася до позивача з заявою про надання допомоги на проживання ВПО, до складу сім`ї якої включаються: чоловік - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітній син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 24-27).
За результатами проведеної перевірки, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно встановлено, що у ОСОБА_1 з 24.06.2015 року на праві приватної власності знаходиться житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 28-29зв).
З розрахунку вбачається, що відповідачці було перераховано допомогу на проживання ВПО за період з вересня 2023 року по квітень 2024 року на загальну суму 36000,00 грн (а.с. 14).
Повідомлення про надміру отриманих бюджетних коштів з пропозицією в добровільному порядку повернути переплату від 09.05.2024 року №15/7-540 направлено на адресу відповідачки 10.05.2024 року листом №4904413023794 (а.с. 31-32).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
Апеляційний суд не може погодитись з таким з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Згідно з п. 2 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року №332 (в редакції на момент подання відповідачкою заяви про надання допомоги), допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року №204.
Відповідно до п. 3 Порядку №332, допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 року включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей – 3000,00 гривень; для інших осіб – 2000,00 гривень. Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням. Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 року включно, надається починаючи з березня 2022 року. Починаючи з травня 2022 року допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг.
Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
Згідно з пп. 5 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» (чинної на момент отримання відповідачкою допомоги) встановлено, що з 01 вересня 2023 року виплата допомоги припиняється внутрішньо переміщеним особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови, якщо за результатами верифікації встановлено, що після набрання чинності цієї постанови: внутрішньо переміщена особа має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташовані на територіях, не включених до переліку територій, або на територіях, включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (дату припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації (крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що документально підтверджено органами місцевого самоврядування або за технічної можливості інформацією щодо житлових приміщень, внесених до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації проти України, або житлового приміщення (частини житлового приміщення площею менш як 13,65 кв. метрів на одного члена сім`ї).
Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі №910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі №918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі №904/2444/18.
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року по справі №6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15. 
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 надала до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради заяви про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 22.04.2022 року щодо малолітнього сина ОСОБА_2 , 25.04.2022 року - щодо себе.
25.04.2022 року ОСОБА_1 подано заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.
30 квітня 2022 року рішенням Управління відповідачці призначено допомогу на проживання ВПО з 01.03.2022 року у розмірі 5000,00 грн (2000,00 грн - ОСОБА_1 та 3000,00 грн - ОСОБА_2 , дитина) щомісячно.
Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб», ОСОБА_1 допомога на проживання ВПО була продовжена автоматично на один шестимісячний період з 01.08.2023 року у розмірі 5000,00 грн щомісячно.
26.01.2024 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України №94 від 26.01.2024 року «Деякі питання соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб та інших вразливих категорій осіб», якою встановлено, що виплата допомоги на проживання ВПО продовжується автоматично з 01 лютого 2024 року на один місяць без додаткового звернення для осіб, у яких у січні 2024 року закінчився шестимісячний період отримання такої допомоги.
Виплату допомоги ОСОБА_2 , як особі з інвалідністю, було продовжено автоматично з 01.03.2024 року на центральному рівні на підставі п. 13-1 Порядку №332.
12.04.2024 року ОСОБА_1 , як уповноважена особа звернулася до позивача з заявою про надання допомоги на проживання ВПО, до складу сім`ї якої включаються: чоловік - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітній син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У інформаційному повідомленні, доданому до заяви, ОСОБА_1 зазначила, що на 1 число місяця, з якого призначається допомога, вона не має у власності житлового приміщення, що розташоване на територіях, не включених до переліку територій тимчасової окупації або на територіях де ведуться бойові дії (а.с. 24-25).
За результатами проведеної перевірки, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно встановлено, що у ОСОБА_1 з 24.06.2015 року на праві приватної власності знаходиться житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, ОСОБА_1 при поданні заяви зазначила відомості, що не відповідають дійсності – про відсутність у її власності житлового приміщення, що розташоване на територіях, не включених до переліку територій тимчасової окупації або на територіях де ведуться бойові дії, 
що в свою чергу свідчить про недобросовісність таких дій.
Таким чином, виплату з вересня 2023 року по квітень 2024 року відповідачці грошових коштів у вигляді допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам не можна вважати такою, що здійснена за відсутності недобросовісності з боку набувача.
З розрахунку вбачається, що відповідачці перераховано допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам за період з вересня 2023 року по квітень 2024 року на загальну суму 36000,00 грн.
Повідомлення про надміру отримані бюджетні кошти з пропозицією в добровільному порядку повернути переплату від 09.05.2024 року №15/7-540 направлено на адресу відповідача 10.05.2024 року листом №4904413023794.
Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами факт того, що здійснена ним переплата державної допомоги на проживання ВПО на користь відповідачки за період з вересня 2023 року по квітень 2024 року на загальну суму 36000,00 грн відбулась внаслідок недобросовісних дій останньої.
Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, не виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.
Відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням судового рішення про задоволення позову.
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки за подання позовної заяви Центральним УСЗН Дніпровської міської ради сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн (а.с. 3), позовні вимоги підлягають задоволенню, тому понесені судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки ОСОБА_1 в повному обсязі.
Крім того, відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, що апеляційна скарга Центрального УСЗН Дніпровської міської ради підлягає задоволенню, за подання апеляційної скарги ним сплачено судовий збір в розмір 4542,00 грн (а.с. 89), тому з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради задовольнити.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2024 року – скасувати.
Позовні вимоги Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованих сум допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, ЄДРПОУ 42788347, надміру нараховані бюджетні кошти у вигляді допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за період з 01 вересня 2023 року по 30 квітня 2024 року у розмірі 36000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, ЄДРПОУ 42788347, судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3028,00 грн та апеляційної скарги в розмірі 4542,00 грн, а всього 7570,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Судді: