ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року	Львів	Справа № 352/730/25 пров. № А/857/22964/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 за участю секретаря судового засідання   	Носа С. П. Скрутень Х.Б.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові     апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2025 року  у справі № 352/730/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області    про скасування постанови, 

місце ухвалення судового рішення  	м.Тисменниця	
Розгляд справи здійснено за правилами	позовного провадження в окремих категоріях термінових справ	
суддя у І інстанції	     Гриньків Д.В.	
дата складання повного тексту рішення	22.05.2025 року.	

ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 звернувся до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області    з позовною заявою про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 11.03.2025 р. №000329.
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2025 року  у справі № 352/730/25 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до  Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області     про скасування постанови- відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач  звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що:
-  відповідачем зазначено, що при проведенні вагового контролю 14.01.2025 р. ним використовувалась вага 030Т-АS2-PWIA, виробник «ESIT ELEKTRONIK SISTEMLER IMALAT ve TIKARET LTD STI» Туреччина, серійний номер ваги № 436. Згідно інструкції з експлуатації зазначеної вище ваги передбачено, що дана вага призначена для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь в зонах зважування на попередньо обладнаних (відповідно до вимог додатків В та С ДСТУ OIML R 134-4) під`їзних шляхах;
- при проведенні зважування автомобіля Відповідачем не було забезпечено встановлення вантажоприймального пристрою в тій самій площині, що й під`їзні шляхи. Доказом цього є наявне в матеріалах справи наступні відео: «Вага Вольво після перевантаження», «Вага нового авто без навантаження», «Вага нового авто завантаженого». Зокрема на зазначених вище відео добре видно, що вага 030Т-АS2- PWIA встановлена на асфальтному покритті і вантажоприймальний пристрій ваги встановлено в площині паралельній до площини під`їзних шляхів, що не відповідає вимогам п. В.4 додатку В ДСТУ OIML R 134-1:2010.
Більше того, як випливає із доданих до відповіді на відзив фотографій на ділянці дороги, де 14.01.2025 р. проводилось зважування автомобіля наявні спеціально відведені ніші (заглиблення) для встановлення приладу для зважування автомобіля, однак перевіряючі в цей день встановили вагу поза межами таких ніш (заглиблень).
Тобто при проведенні зважування відповідачем порушено вимог п.В.3 додатку В ДСТУ OIML R 134-1:2010 та п. 20 додатку 2 до Технічного регламенту затвердженого постановою КМУ від 13.01.2016 р. №94.
Відповідач   подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Про розгляд апеляційної  скарги відповідач та представник позивача повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду.
В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1ст.132-2   Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що   згідно товаро-транспортної накладної №14010017 від 14.01.2025 року, маса брутто автомобіля VOLVO н.з. НОМЕР_1 , водієм якого є ОСОБА_2 , перевізник ТОВ «Надвірнянська автобаза», вантажовідправник ТДВ «Надвірнянський кар`єр Карпати», становила 38 300кг (а.с.15).
Відповідно до направлення на рейдову перевірку відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області №001967 від 10.01.2025 року, видане відповідним інспекторам вказаного відділу для проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортних засобів в м. Івано-Франківськ та Івано-Франківській області з 13.01.2025 по 17.01.2025 року (а.с.77).
14.01.2025 року представником Державної служби України з безпеки на транспорті був складений акт №АР 077758, у відповідності до якого під час перевірки габаритно-вагових норм транспортного засобу VOLVO АТ20031Е встановлено порушення   ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт»   , а саме здійснення перевезення вантажу, згідно ТТН №14010017 від 14.01.2025 року перевізником ТОВ «Надвірнянська автобаза», керівником якого є Сенька Віталій Ярославович, з перевищенням вагових норм, а саме: загальна маса транспортного засобу складає 41,6 т при допустимих 38 т, що становить 9,4% (а.с.8).
Згідно акту №048899 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 14.01.2025 року встановлено, що фактична вага автомобіля VOLVO н.з. НОМЕР_1 , ТОВ «Надвірнянська автобаза», водієм якого є ОСОБА_2 ,  перевозив щебінь по маршруту с. Пасічна   с. Лисець, 41,6 т при нормативно допустимій вазі 38 т (ас.с.90).
Згідно акту про блокування/розблокування автомобільного транспортного засобу від 14.01.2025 року автомобіль VOLVO АТ20031Е о 10:30 год було заблоковано. Розблокування вказаного автомобіля відбулося о 13:55 год того ж дня (а.с.92).
11.03.2025 року уповноваженою посадовою особою Державної служби України з безпеки на транспорті було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №000329, згідно якої 14.01.2025 року 10 год 20 хв під час здійснення габаритно-вагового контролю на 105 км а/д Н-10 транспортного засобу VOLVO АТ20031Е встановлено, що вантажовідправником ТДВ «Надвірнянський кар`єр Карпати», до ТТН №14010017 від 14.01.2025 року внесено відомості про вантаж, що не відповідає фактичним, які перевищують нормативно допустимі законодавством вагові параметри від 5% до 10% включно, за відсутності оформленого дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, чим порушено ч.1   ст. 132-2 КУпАП   (а.с.7).
До матеріалів справи додане свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №ПМ053811724, яке чинне до 07.10.2025 року, автоматичного приладу для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030Т-АS-РWІА № приладу 406, де зазначений діапазон зважування від 500 до 30000 кг (а.с.16).
У роздруківках за даними зважування автомобіля з номерним знаком НОМЕР_2 14.01.2025 року о 10:10 вага останнього загалом 41 600кг, об 11:05 вага вказаного автомобіля   43 150 кг, об 11:08 год   41 750 кг, об 11:22   41 450 кг, о 13:55год (після розвантажування)   37 888кг (а.с.17-19,21).

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 2 Закону України «Про автомобільний транспорт»(далі - Закон № 2344-III) визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «;Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Відповідно до статті 6 Закону №2344-ІІІ, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» затверджено Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами (далі Правила).
Згідно з пунктами 2, 3 даних Правил транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.
Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР) рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують:
б) фактичної маси: двовісний автомобіль 18 (14) тонн, трьохвісний автомобіль - 25 (26)* (21) тонн, чотирьохвісний автомобіль 32 (24) тонн, чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами 38 (24) тонн; комбіновані транспортні засоби: двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом 36 (24) тонн, двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 (24), трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40 (24), двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42 (24), трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 44 (24); автопоїзди: двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом 40 (24) тонн.
Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами «б» та «в» цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.
Відповідно до частини 4статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Згідно зі статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт покладено на перевізників.
Відповідно до абз. 15 ч. 1 ст. 60Закону №2344, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пункту 18 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.
Відповідно до пункту 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу під час руху без дозволу на рух або у разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подальший рух такого транспортного засобу забороняється до усунення порушення шляхом отримання дозволу на рух за пройдену частину маршруту або повного (часткового) перевантаження вантажу, що перевозиться в інший транспортний засіб, з подальшим підтвердженням дотримання вагових та/або габаритних параметрів, установлених законодавством, або отримання дозволу на рух на весь маршрут.
За приписами ч. 1ст. 132-2 КУпАП внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним, які перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, крім вантажовідправника, який одночасно є перевізником цього вантажу, а так само внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, за відсутності оформленого дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб - підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправника в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За диспозицією вказаної норми на вантажовідправника вантажу покладається відповідальність за внесення (зазначення) ним відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному   законом   порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з п. 1ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.
Статтею 132-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність у виді штрафу, що накладається на спеціального суб`єкта - уповноважену посадову особу вантажовідправника.
Відповідно до   ст. 8 Закону «Про метрологію та метрологічну діяльність», у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації.
Питання оцінки відповідності засобів вимірювальної техніки засобів вимірювальної техніки, призначених для застосування у сфері законодавчо регульованої метрології врегульовано у   розділі IV Закону «Про метрологію та метрологічну діяльність».
Зокрема, за   статтею 16 цього Закону, оцінка відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводиться у разі, коли це передбачено відповідними технічними регламентами.
Згідно із положеннями   ст. 1 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності», документ про відповідність, в тому числі, сертифікат відповідності - документ, що підтверджує виконання заданих вимог, які стосуються об`єкта оцінки відповідності.
Так, вимоги, яким повинні відповідати засоби вимірювальної техніки, що призначені для застосування у сфері законодавчо регульованої метрології, коли вони надаються на ринку та/або вводяться в експлуатацію для виконання завдань, пов`язаних з вимірюваннями, чітко визначені Технічним регламентом законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого Кабінету Міністрів України від 13 січня 2016 р. № 94. Дія цього Технічного регламенту № 94 поширюється на засоби вимірювальної техніки, перелік яких наведено у додатку 1.
Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь (ВІМ- комплекси), відповідно до п. 52 додатку № 1 Технічного регламенту № 94, віднесені до засобів вимірювальної техніки, призначених для застосування у сфері законодавчо регульованої метрології, на які поширюється дія Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки.
За пунктом 57 Технічного регламенту № 94, відповідність засобів вимірювальної техніки цьому Технічному регламенту повинна засвідчуватися шляхом нанесення на них знака відповідності та додаткового метрологічного маркування, передбачених у пунктах 58-70 цього Технічного регламенту.
Тобто, при введені в експлуатацію надається сертифікат перевірки типу засобу вимірювальної техніки, який засвідчує, що тип засобу вимірювальної техніки затверджено, тобто підтверджує, що вводиться в експлуатацію прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі, та сертифікат відповідності, який підтверджує, що на момент введення в експлуатацію прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі працює належно і відповідає вимогам Технічного регламенту.
Відповідно до абзацу 1 частини 2   статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», перелік категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Як передбачено пунктом 1 Переліку категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №374, прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь підлягають періодичній повірці.
Згідно із абзацом 2 частини 2   статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.
Також, відповідно до пункту 1 Міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями, затверджених   Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 №1747, прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь мають міжповірочний інтервал 1 рік.
Відповідачем зазначено, що при проведенні вагового контролю 14.01.2025 р. ним використовувалась вага 030Т-АS2-PWIA, виробник «ESIT ELEKTRONIK SISTEMLER IMALAT ve TIKARET LTD STI» Туреччина, серійний номер ваги № 436.
Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №ПМ053811724 проведеного 08.10.2024 року та чинного до 07.10.2025 року, яке видане уповноваженим на те органом, а саме державним підприємством «Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», за результатами повірки прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030Т-АS2-PWIA №406, виробника «ESIT ELEKTRONIK SISTEMLER IMALAT ve TIKARET LTD STI» Туреччина, відповідає вимогам ДСТУ OIML R 134-1:2010.
Аналізуючи надані позивачем докази, суд звертає увагу, що для встановлення наявності складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1ст. 132-2 КУпАП правове значення має саме фіксації ваги навантаженого транспортного засобу на час перевірки, тобто о 10 год. 20 хв. 14.01.2025, що була зафіксована в акті АР № 077758 від 14.01.2015.
Подальші дії вантажовідправника з часткового відвантаження вантажу та його переваження правового значення не мають.
Стосовно ж доводів скаржника з приводу того, що прилад зважування, який використовувався під час рейдової перевірки транспортного засобу позивача встановлений з порушенням п.В.3 додатку В ДСТУ OIML R 134-1:2010 та п. 20 додатку 2 до Технічного регламенту затвердженого постановою КМУ від 13.01.2016 р. №94, що могло бути наслідком невірного відображення вагових параметрів, то колегія суддів зазначає таке. 
Згідно інструкції з експлуатації зазначеної вище ваги передбачено, що дана вага призначена для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь в зонах зважування на попередньо обладнаних (відповідно до вимог додатків В та С ДСТУ OIML R 134-4) під`їзних шляхах.
Відповідно до чинного законодавства України автоматичні прилади для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь (далі – ваги для зважування ДТЗ у русі), зокрема підкладні ваги, повинні відповідати, бути установлені та експлуатуватись у сфері законодавчо регульованої метрології згідно з суттєвими вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого Постановою КМУ № 94 від 13.01.2016 р. та вимогам національного стандарту ДСТУ OIML R 134-1:2010 «Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь. Частина 1. Загальні технічні вимоги та методи випробування».
Відповідно до вимог п. 20 додатку 2 до Технічного регламенту затвердженого постановою КМУ від 13.01.2016 р. №94 передбачено, що для отримання правильних результатів засоби вимірювальної техніки повинні бути придатними для призначеного застосування з урахуванням реальних робочих умов і не повинні відповідати невиправданим вимогам споживача (користувача) для отримання правильного результату.
Відповідно до  п. 3.7. ДСТУ OIML R 134-1:2010 «Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь. Частина 1. Загальні технічні вимоги та методи випробування» передбачено, що прилади ЗР (зважування в русі) для визначення маси транспортного засобу, навантажень на вісь та, якщо застосовно, на групу осей повинні задовольняти вимоги щодо встановлення, наведені в додатку В.
Згідно Додатку В зазначених в абзаці вище ДСТУ передбачено, що зона зважування таких ваг складається з вантажоприймального пристрою та під`їзних шляхів на обох кінцях і при оцінці відповідності та повірці розглядається та оцінюється в комплексі разом з вагою для зважування ДТЗ у русі. 
ДСТУ OIML R 134-1:2010 встановлює жорсткі вимоги до конструкції та геометричних розмірів під`їзних шляхів.
Отож, ваги для зважування ДТЗ у русі повинні бути установлені з дотриманням вимог пункту 3.7 та додатку В ДСТУ OIML R 134-1:2010. Зона зважування таких ваг складається з вантажоприймального пристрою та під`їзних шляхів на обох кінцях і при оцінці відповідності та повірці розглядається та оцінюється в комплексі разом з вагою для зважування ДТЗ у русі. ДСТУ OIML R 134-1:2010 встановлює жорсткі вимоги до конструкції та геометричних розмірів під`їзних шляхів.
Відповідно до п.В.3 додатку В ДСТУ OIML R 134-1:2010 «під`їзні шляхи до і після вантажоприймального пристрою повинні складатися зі стійкої несучої конструкції з бетону чи аналогічного стійкого матеріалу, яка спирається на відповідно основу та яка повинна забезпечити одночасно, приблизно на рівні плоскої поверхні опори всіх шин, прямий, гладкий під`їзд, з`їзд і проїзд транспортного засобу по вантажоприймальному пристрою».
Відповідно до п. В.4 додатку В ДСТУ OIML R 134-1:2010 «кожен з цих під`їзних шляхів повинен мати довжину не менше ніж 16 м. Дорожнє покриття повинно бути досить гладким і рівним заздалегідь до підходу до під`їзного шляху, мати достатню довжину та ширину, щоб випробуваний транспортний засіб мав можливість досягнути сталої швидкості руху вздовж під`їзного шляху.
Дозволено мати поперечний нахил під`їзних шляхів, який не перевищує 1 %, для цілей дренажу. Щоб звести до мінімуму переміщення вантажу між осями транспортного засобу, під`їзні шляхи не повинні мати поздовжнього нахилу.
Вантажоприймальний пристрій має бути встановлено в тій самій площині, що й під`їзні шляхи».
Отже, якщо результати зважувань будуть використовуватись у сфері законодавчо регульованої метрології та повинні мати юридичну силу при вирішенні конфліктів, спорів або оскарженні штрафів у судовому порядку, то підкладні ваги можна використовувати тільки встановивши їх у приямок із забезпеченням під`їзних шляхів відповідно до вищеописаних.
Інструкцією з експлуатації зазначеної вище ваги передбачено, що ваги складаються з вантажоприймального пристрою (далі ВПП) – частина зони зважування, яка приймає навантаження колеса транспортного засобу та здійснює зміну рівноваги приладу, коли колесо розміщується на неї, та електронного пристрою (далі – ЕП). До складу ВПП входять дві вантажоприймальні платформи (далі ВП), які опираються на ваговимірювальні датчики навантаження – 8 шт. по чотири на кожну ВП. Крім того даний вимірювальний пристрій містить 4 під`їзні доріжки. 
Згідно  доводів апеляційної скарги  при проведенні зважування автомобіля відповідачем не було забезпечено встановлення вантажоприймального пристрою в тій самій площині, що й під`їзні шляхи.
Дослідивши долучені до матеріалів справи відеофайли: «Вага Вольво після перевантаження», «Вага нового авто без навантаження», «Вага нового авто завантаженого», судом установлено, що   вказані відеофайли не містять доказів розміщення   вагового пристрою  030Т-АS2- PWIA  (на якому проведено зважування  транспортного засобу VOLVO АТ20031Е  разом із вантажем)   з порушенням п.В.3 додатку В ДСТУ OIML R 134-1:2010 та п. 20 додатку 2 до Технічного регламенту затвердженого постановою КМУ від 13.01.2016 р. №94.
Крім того, колегією суддів досліджено додані до відповіді на відзив фотографій на ділянці дороги, де 14.01.2025 р. проводилось зважування автомобіля,  однак за даними приведених фотографій та даними відеофайлів «Вага Вольво після перевантаження», «Вага нового авто без навантаження», «Вага нового авто завантаженого», судом не встановлено фактичних обставин на які покликався позивач у доводах апеляційної скарги щодо встановлення вагового приладу у день фіксації порушення поза межами ніш (заглиблень).
Як наслідок, колегія суддів  відхиляє доводи   скаржника щодо  порушення відповідачем  вимог п.В.3 додатку В ДСТУ OIML R 134-1:2010 та п. 20 додатку 2 до Технічного регламенту затвердженого постановою КМУ від 13.01.2016 р. №94 при зважуванні транспортного засобу з вантажем, як такі що не підтверджені належними доказами у справі.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове  рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у  цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат  у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2025 року  у справі № 352/730/25  без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено  22.07.25