ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 р.	Справа № 520/2199/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі №520/2199/23
          за позовом    ОСОБА_1  
          до   Управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області ,   Міністерства соціальної політики України          
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області (далі УПЗН), Міністерства соціальної політики України (далі - Мінсоцполітики), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність УПЗН та Мінсоцполітики щодо ненарахування та невиплати відповідно до вимог п. 14 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року №258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров`я України, починаючи із 1 жовтня 2018 року по грудень 2022 року на підставі Постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002/2-а-464/11 та Рішень Європейського Суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України і у справі Бурмич та інші проти України;
- стягнути на підставі постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002/2-а-464/11 і Рішення Європейського Суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України, яким задоволена заява №4862 від 03.01.2013 року, а також Рішення Європейського Суду з Прав Людини від 26 червня 2017 року у справі Бурмич та інші проти України (заява №46852/13 та ін.) з Управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області та Мінсоцполітики на користь компенсацію 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров`я України за період із 1 жовтня 2018 року по 31 грудня 2022 року у сумі 160443,58.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 позов ОСОБА_1 до УПЗН, Мінсоцполітики про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність УПЗН та Мінсоцполітики щодо ненарахування та невиплати відповідно до вимог п. 14 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року №258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров`я України, починаючи із 1 жовтня 2018 року по грудень 2022 року на підставі Постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002/2-а-464/11 та Рішень Європейського Суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України і у справі Бурмич та інші проти України.
Стягнуто на підставі постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002/2-а-464/11 і Рішення Європейського Суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України, яким задоволена заява ОСОБА_1 №4862 від 03.01.2013, а також Рішення Європейського Суду з Прав Людини від 26 червня 2017 року у справі Бурмич та інші проти України (заява №46852/13 та ін.) з Управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області та Мінсоцполітики на користь ОСОБА_1 компенсацію 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Мінсоцполітики за період із 1 жовтня 2018 року по 31 грудня 2022 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 набрало законної сили 18.04.2023.
30.12.2024 позивач подав до Харківського окружного адміністративного суду було заяву в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, в якій він просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Мінсоцполітики та УПЗН щодо невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року у справі №520/2199/23, яким стягнуто на підставі Постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002/2-а-464/11 і Рішення Європейського Суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України, яким задоволена його заява №4862 від 03.01.2013, а також Рішення Європейського Суду з Прав Людини від 26 червня 2017 року у справі Бурмич та інші проти України (заява №46852/13 та ін.) з УПЗН та Мінсоцполітики на його користь компенсацію 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров`я України за період з 1 жовтня 2018 року по 31 грудня 2022 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування заяви позивач зазначив, що необхідність звернення до суду в порядку ст. 383 КАС України зумовлена тим, що відповідачами рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 не виконано.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 заяву позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем, на виконання рішення суду від 16.03.2023 у справі №520/2199/23 за позовом ОСОБА_1 до УПЗН, Мінсоцполітики про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.
Не погодившись з ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025, ОСОБА_1 подав до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 у справі № 520/2199/23 скасовано. Направлено справу № 520/2199/23 для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 у задоволенні заяви позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду від 16.03.2023 у справі №520/2199/23 за позовом ОСОБА_1 до УПЗН, Мінсоцполітики про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 по справі № 520/2199/23 скасовано. Справу № 520/2199/23 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року заяву ОСОБА_1 - залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року та ухвалити судове рішення про задоволення вимог заяви.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт наполягав на тому, що  рішенням Харківського окружного адміністративного суду від  16.03.2023 у справі №520/2199/23 стягнуто на підставі постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002/2-а-464/11 і Рішенні Європейського Суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України, яким задоволена його заява №4862 від 03.01.2013, а також Рішенні Європейського Суду з Прав Людини від 26 червня 2017 року у справі "Бурмич та інші проти України" (заява №46852/13 та ін.)  стягнуто на його користь компенсацію 50% вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановленими Міністерством охорони здоров`я України за період із 01.10.2018 по 31.12.2022, з урахуванням раніше виплачених сум. Дане рішення не виконано.
Відповідачі правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 КАС України.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Сторони у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви позивача, поданої у порядку, передбаченому ст. 383 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання судового рішення відповідачами в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною 4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Аналіз наведених приписів процесуального закону дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом функції контролюю за суб`єктом владних повноважень стосовно дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.
Водночас, такі повноваження суду повинні бути реалізовані з урахуванням ст. 129-1 Конституції України, і ці повноваження надані суду з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються (ч. 2 ст. 383 КАС України).
Заяву, зазначену в частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду (ч. 4 ст. 383 КАС України).
Отже, стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.
Частиною 6 статті 383 КАС України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення по справі, що порушує права та законні інтереси позивача.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач отримав виконавчий лист у справі № 520/2199/23.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17.08.2023 відкрито виконавче провадження № 72570926 з примусового виконання виконавчого листа №520/2199/23 Харківського окружного адміністративного суду, виданого 17.05.2023.
На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження Мінсоцполітики листом від 29.02.2024 № 73/0/3-24 зверталося до УПЗН про надання інформації щодо черговості виконання постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17.06.2011 у справі № 2002/2-а-464/11.
Листом від 25.03.2024 № 06-76/466 Управління повідомило, що ОСОБА_1 знаходиться перший в черзі по виплатам згідно з Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 № 902.
Мінсоцполітики листом від 18.07.2024 за № 17108/0/2-24/13 звернулося до УПЗН з проханням поінформувати про стан виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 у справі № 520/2199/23.
Листом від 23.07.2024 за № 02-31/1147 УПЗН поінформувало, що протягом 2023 року та станом на 23.07.2024 до Управління не надходили кошти на виконання судових рішень щодо інших соціальних виплат (крім виплат до 5 травня) згідно з підпунктом 3 пункту 5 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2021 року № 902.
Мінсоцполітики зазначало, що всі необхідні заявки щодо виділення коштів Управлінням надавались у визначені терміни до Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної військової адміністрації для забезпечення виконання рішень судів відповідно до підпункту 2 пункту 5 Порядку № 902.
Протягом 2024 року Мінсоцполітики перераховувалися кошти Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної військової адміністрації (далі – Департамент) для забезпечення виконання рішень судів відповідно до Порядку №902, згідно з розподілами відкритих асигнувань від 15.01.2024 № 25, від 11.04.2024 № 167, від 12.06.2024 № 288, від 13.08.2024 № 421, від 15.10.2024 № 545, від 17.12.2024 № 694, від 25.12.2024 № 734. Департаменту було перераховано кошти у розмірі 55 324 405 тис. грн на виконання судових рішень відповідно до Порядку № 902.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" Міністерству соціальної політики за бюджетною програмою за КПКВК 2501290 "Забезпечення виконання рішень суду" було передбачено видатки в обсязі 100 000,00 тис. гривень.
Також, Мінсоцполітики зазначало, що згідно з Розподілом відкритих асигнувань від 15.01.2025 № 24, Департаменту було перераховано кошти у розмірі 87444 тис. грн на виконання судових рішень відповідно до Порядку № 902.
Враховуючи викладене, Мінсоцполітики в межах компетенції вживало необхідні заходи для виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 у справі № 520/2199/23, оскільки повноваження щодо виплати компенсації за пільгове забезпечення продуктами харчування - громадянам, що належать до першої та другої категорії постраждалих відповідно до пункту 14 частини першої статті 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відносяться до компетенції УПЗН.
Відповідно до ч. 1 та 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
За змістом п.п. 20, 29 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету без відповідних бюджетних асигнувань чи з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що згідно з листом УПЗН №06-76/466 від 25.03.2024 ОСОБА_1 перебуває в першій черзі по виплатам згідно з п.п.3 пункту 5 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення використання рішень суду в наступній черговості, зокрема у сумі 109 573,38 грн - компенсація 50 відсотків вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров`я України за період із 01 жовтня 2018 року по 31 грудня 2022 року, згідно з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року у справі № 520/2199/23.
Таким чином, нарахована заявнику сума має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів УПЗН, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.
Згідно з відомостями Автоматизованої системи виконавчого провадження про хід виконавчого провадження № 72570926 станом на 03 вересня 2024 року - 17 серпня 2023 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ждановою О.В. прийнято чотири постанови, а саме: про відкриття виконавчого провадження, про відкриття виконавчого провадження (з ідентифікатором), про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та про стягнення виконавчого збору.
12 вересня та 12 жовтня 2023 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ждановою О.В. прийнято дві постанови про накладення штрафу.
Тобто, для застосування приписів ст. 383 КАС України суд має встановити факт невиконання судового рішення без поважних причин.
При цьому, колегія суддів зауважує, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки такий боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку виконати судове рішення.
Подібна правова позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а, від 13.06.2018 у справі № 757/29541/14-а, від 10.09.2019 у справі № 0840/3476/18, від 07.11.2019 у справі № 420/70/19, від 15.04.2020 у справі № 811/1324/18, від 15.05.2020 у справі № 812/1813/18 та постановах Верховного Суду України від 24.03.2015 у справі № 21-66а15, від 26.05.2015 у справі № 21-199а15, від 30.06.2015 у справі № 21-1044а15, від 29.09.2015 у справі № 21-4535а15, від 13.10.2015 у справі № 21-2635а15, від 20.10.2015 у справі № 21-2630а15, від 03.11.2015 у справі № 21-5099а15, від 02.02.2016 у справі № 825/3715/14, від 02.02.2016 у справі № 21-5118а15, від 23.03.2016 у справі № 21-4541а15, від 23.03.2016 у справі № 21-4542а15, від 23.03.2016 у справі № 21-3961а15, від 30.03.2016 у справі № 21-5774а15, від 22.11.2016 у справі № 21-1907а16, а також Верховним Судом України у постановах по справах № 21-1044а15, № 21-2630а15, № 21-5118а15, № 804/5081/13-а тощо. 
Зокрема, суд касаційної інстанції неодноразово вказував, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. 
Колегія суддів також зазначає, що застосування до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.
При цьому, в контексті розуміння вимог чинного законодавства дії/бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це поведінка суб`єктів владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та/чи юридичних осіб.
Апелянт не надав до судів першої та апеляційної інстанції доказів протиправності рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень. Зазначеними доказами можуть виступати рішення, оформлені листом, протоколом, з яких вбачається, що відповідач проігнорував висновки суду та (або) відмовився від виконання рішення суду повністю або частково.
Також, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересам всього суспільства.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для визнання рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача протиправними щодо виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2023, а отже відсутні підстави для задоволення заяви позивача.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність доводів заяви ОСОБА_1 , поданої у порядку ст. 383 КАС України, на виконання виконавчого листа №520/3917/22, а тому вказана заява правомірно залишена без задоволення судом першої інстанції.
Інші доводи апелянта, з урахуванням наведеного, на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному судовому рішенні, у зв`язку з чим, підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 312, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року по справі №520/2199/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено  07.07.2025.