Справа № 442/7912/24                                Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С. 
Провадження № 22-ц/811/272/25                Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 червня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,
Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,
Секретар Іванова О.О.
                       
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників в м. Львові цивільну справу №442/7912/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 ,- про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в :

24 вересня 2024 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 24950,27 грн.
Позовна заява мотивована тим, що 23.12.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір №506020685, який було підписано електронним цифровим підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Договір був надісланий на номер мобільного телефону ОСОБА_1 . Відповідно до договору боржник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема, й умовами про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що власноруч поставив електронний цифровий підпис.
ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» зазначає, що свої зобов`язання за договором позики кредитор виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися грошовими коштами на умовах, передбачених Договором та в межах обумовленого предмета договору. Проте відповідач, який зобов`язався повернути кредитні кошти, не надав своєчасно кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 24950 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень 27 копійок.
Право грошової вимоги за договором кредиту за номером: №506020685 від 23 грудня 2020 року за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та витягу з реєстру прав вимоги № 122 від 23.02.2021 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього, зокрема, і від 31.12.2021 №27) перейшло до позивача: ТзОВ «Таліон Плюс». В свою чергу відповідно до витягу прав вимоги №10 від 31.07.2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року ТзОВ «Таліон Плюс» передало право вимоги до ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс», який 20.08.2024 року відповідно до договору факторингу №200824 передав право вимоги ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ».
       Отже, саме позивач є належним стягувачем за вищевказаним кредитним договором.
Проситьстягнути з Відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №506020685 від 23.12.2020 в сумі 24950 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень 27 копійок.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором за номером: 506020685 від 23 грудня 2020 року в розмірі 24950,27 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень 27 копійок..
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
       Рішення суду оскаржив відповідач  ОСОБА_1 .
       Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необгрунтованим та таким, висновки якого не відповідають дійсним обставинам справи.
       В апеляційній скарзі покликається на те, що договір факторингу №28/1118-01 був укладений 28.11.2018 року, а право вимоги до ОСОБА_1 вказане лише у реєстрі № 122 від 23.02.2021 року. Тобто на момент договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником.
Отже, передати право вимоги за зобов?язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 було неможливо. У зв?язку з цим право вимоги до ОСОБА_1 ТОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 не набуло, а тому, відповідно, не могло передати його в подальшому за договором факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 р. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке, у свою чергу, не могло передати його за договором факторингу №200824 від 20.08.2024 позивачу ТОВ «Юніт Капітал».
Вважає, що ТОВ «Юніт Капітал» не надало належних доказів переходу до нього права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.
Крім того, наголошує, що позивачем не було надано суду доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу від 28.11.2018, від 05.08.2020 та від 20.08.2024.
Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2024 рокута ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
08 травня 2025 року та 18 червня 2025 року надійшли додаткові пояснення від представника ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ».
Наголошує на тому, що 28.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю “МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Таліон Плюс” укладено Договір факторингу № 28/1118-01.
В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод:№19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 – якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 року по 31.12.2024 року.
Звертає увагу, що відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі, права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.
       23.02.2021 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №122 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 15 688,34 грн (копія долучена до позовної заяви).
Таким чином, право вимоги перейшло від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог по формі встановленій у відповідному додатку, а отже право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ “Таліон Плюс” 23.02.2021, тобто після укладання Кредитного договору № 506020685 від 23.12.2020.
Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області по справі № 442/7912/24 від 18.12.2024 р. –залишити без змін, у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Відповідно до ч.1ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       За змістом ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Матеріалами справи та судом встановлено, що 23.12.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір №506020685. Кредитний договір було підписано електронним цифровим підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону ОСОБА_1 . Відповідно до договору боржник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема, й умовами про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що власноруч поставив електронний цифровий підпис, що підтверджується наданою суду на дослідження копією відповідного кредитного договору разом із долученими до нього додатками (а.с. 12-36).
Право грошової вимоги за договором кредиту за номером: №506020685 від 23.12.2020 за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та витягу з реєстру прав вимоги №122 від 23.02.2021 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього, зокрема і від 31.12.2021 року №31) перейшло до ТзОВ «Таліон Плюс». В свою чергу відповідно до витягу прав вимоги №10 від 31.07.2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року ТзОВ «Таліон Плюс» передало право вимоги до ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс», який 20.08.2024 року відповідно до договору факторингу №200824 передав право вимоги ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ; (а.с. 37-71).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором по поточному рахунку за номером НОМЕР_1 від 23.12.2020 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 24.09.2024 року становить 24950 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривні 27 копійок (а.с. 72-73).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що свої зобов`язання за договором позики кредитор виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися грошовими коштами на умовах, передбачених Договором та в межах обумовленого предмета договору, проте боржник: ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконав та допустив заборгованість за договором позики в сумі 24 950 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривні 27 копійок. Також суд дійшов висновку, що саме позивач ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» є належним кредитором (стягувачем) за досліджуваним зобов`язанням.
       З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
       Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства або за письмовою згодою сторін у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, оспорювані договори були укладені сторонами в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі у якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Згідно зі статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини 4 статті 263 ЦПК України).
З матеріалів справи слідує, що договір №506020685 від 23.12.2020 року між ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 був укладений   в електронній формі, відповідно до п. 1.1. якого кредитодавець зобов`язався надав позичальникові кредит в розмірі  6 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності строком на 30 днів. Вказаний договір  був підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором MNV684DU, відправленим 23.12.2020 року 10:55:58 позичальнику на його мобільний номер телефону НОМЕР_2 , вказаний ним в заявці на отримання кредиту.
26.12.2020 року між ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору №506020685 від 23.12.2020 року, за якою сторони домовились збільшити суму кредиту на суму 1034 грн.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що кредитний договір №506020685 від 23.12.2020 року, укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечив проти укладеного оспорюваного правочину, не спростував факту укладення між ним та кредитором згаданого договору і отримання коштів на підставі такого договору.
Доказів належного виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 на користь первісного кредитора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога»  матеріали справи не містять.
 
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, встановивши, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості з  ОСОБА_1 . 
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною першою статті 1077ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Судом було встановлено, що  28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу №28/1118-01 (а.с. – 37-40).
28 листопада 2019 року, 31 грудня 2020 року, 31 грудня 2021 року, 31 грудня 2022 року, 31 грудня 2023 року – додаткові угоди до договору факторингу № 28/1118-01 відповідно № 19, 26, 27, 31, 32 якими продовжено строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2020 року, 31 грудня 2021 року, 31 грудня 2022 року, 31 грудня 2023 року та 31 грудня 2024 року   (а.с. 43-51). 
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 122 від 23.02.2021 року ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача  ОСОБА_1 (а.с. 52-53).
05 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «Онлай Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 05/0820-01 (а.с. 54-58).
Додатковими угодами № 2 від 03 серпня 2021 року (а.с. 59), № 3 від 30 грудня 2022 року (а.с. 60) до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року продовжено строк дії договору факторингу 30 грудня 2024 року включно.
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 10 від 31.07.2023 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 (а.с. – 61-62).
20.08.2024 року між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 200824 (а.с. 63-67).
Згідно реєстру боржників за Договором факторингу № 200824 від 20.08.2024 року, до позивача перейшло право вимоги до відповідача (а.с. 68-69).
Копії договорів факторингу та реєстри прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Таким чином, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Юніт Капітал» надало належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.
Тобто, відповідач ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Юніт Капітал».
В апеляційній скарзі відповідач наголошує, що договір факторингу №28/1118-01 був укладений 28.11.2018 року, до моменту укладення кредитного договору, таким чином на момент укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником, а тому передати право вимоги за зобов?язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення договору факторингу, було неможливо.
Проте з такими доводами апеляційної скарги колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 2.1. договору факторингу №28/1118-01 клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених Договором. 
Згідно п.п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому.  
Відтак, договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року встановлено, що предметом відступлення за ним є, в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога). При цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору - реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу.
На виконання п. 2.1. договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було складено та підписано Реєстр прав вимоги № 122 від 23.02.2021 року, де визначено, що ТОВ «Таліон Плюс» набуває право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 .
Кредитний договір №506020685 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був датований 23.12.2020 року.  Тобто, Реєстр прав вимоги №122 за яким передані (відступлені) права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» вже після укладення кредитного договору №506020685 від 23.12.2020 року та настання строку виконання зобов`язання за ним.
Окрім цього, враховуючи, що строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року неодноразово продовжувався додатковими угодами та був чинним станом на 23.02.2021 року (день складання реєстру прав вимоги № 122 від 23.02.2021 року), тому станом на зазначену дату первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вправі був відступити ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги за кредитним договором №506020685 від 23.12.2020 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , за яким настав строк виконання.
Отже, позивач є належним кредитором та отримав дійсне право вимоги за кредитним договором №506020685 від 23.12.2020 року.
Посилання апелянта на відсутність доказів на підтвердження оплати за усіма договорами факторингу не має значення, оскільки відповідно до умов договорів факторингу право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому в відповідному додатку до договору.
Представлені суду копії договорів факторингу та реєстри прав вимоги цілком підтверджують перехід права вимоги відповідно до наданих реєстрів до кожного укладеного договору факторингу, відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про перехід права вимоги позивача до відповідача за укладеним кредитним договором №506020685 від 23.12.2020 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості у відповідача загальна сума заборгованості за станом на 24.09.2024 року становить 24950 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривні 27 копійок (а.с. 72-73). 
Відповідно до п. 1.2 Договору Кредит надається строком на 30 днів від дати отримання Кредиту Позичальником.
Відповідно до п. 4.3 договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дій цього договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.
З детального розрахунку заборгованості (а.с. 72-73) вбачається, що відсотки нараховані за період з 23.12.2020 року по 21.04.2021 року, тобто у строки визначені договором.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» підлягає стягненню заборгованість в розмірі 24 950,27 грн. 
ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду контррозрахунку на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Разом з цим, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження погашення ним тіла кредиту та відсотків.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення ( ч.5 ст.268 ЦПК України).
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції
у х в а л и в:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2024 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складений 04 липня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк