ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2025 р.	Справа № 440/12639/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2025, (головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, повний текст складено 24.03.25 року) по справі № 440/12639/24
за позовом            Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба"  
до     Головного управління ДПС у Полтавській області 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,
ВСТАНОВИВ:
Приватне сільськогосподарське підприємство "Дружба" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 13.09.2024:
- № 00130630701 про застосування штрафу в сумі 199 920,00 грн;
- № 00130690701 про застосування штрафу в сумі 12 770,15 грн та донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 102 138,12 грн;
- № 00130640701 в частині донарахування сум ПДВ в розмірі 1 019 499,00 грн та штрафних санкцій в сумі 254 874,75 грн;
- № 00130660701 про застосування штрафу в сумі 3 400,00 грн.
В обґрунтування позову зазначило, що висновки податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства є безпідставними. 
Так, з приводу не нарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість на залишкову вартість пресцеху COMPAСT EР2-2 зазначило, що пресцех виведений з експлуатації у зв`язку з припиненням виробництва олії та макухи. Разом з тим, тимчасове не використання вказаного основного засобу не робить його автоматично невиробничим, оскільки він не втрачає своїх виробничих властивостей, відповідає призначенню та підлягає подальшому використанню у господарській діяльності. Як наслідок, позивач правомірно не перевів зазначене обладнання до складу невиробничих необоротних активів та не мав обов`язку складати за наслідками такої операції податкову накладну.
Стосовно не подання 196 повідомлень за формою 20-ОПП про наявність 196 земельних ділянок, які знаходяться в користуванні підприємства та пов`язані з оподаткуванням, просив врахувати, що норми ПК України не встановлюють строки взяття на облік за місцем реєстрації. Крім того, позивач є  платником єдиного податку четвертої групи, і всі наявні в його власності та користуванні земельної ділянки зазначено у податковій декларації платника єдиного податку четвертої групи, тобто ухилення від податкового контролю - відсутнє. 
Стосовно податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно зазначав, що нежитлові приміщення за адресою: смт. Семенівка, вул. Воїнів інтернаціоналістів, 180, є комплексом з`єднаних між собою взаємопов`язаних споруд та їх частин. Площа адмінбудівлі становить лише 13% від загальної площі споруд і носить допоміжний характер забезпечення товарного сільськогосподарського виробництва, тобто, призначена для використання в сільськогосподарській діяльності та звільнена від оподаткування. Вказувало, що нежитлова будівля їдальні за адресою: с. Очеретувате, вул. Центральна, 33б також звільнена від оподаткування, оскільки використовується позивачем у сільськогосподарській діяльності.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 13.09.2024:
№ 00130690701 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковим зобов`язанням в сумі 15 273,83 грн. та штрафними санкціями в сумі 2 091,20 грн.;
№ 00130640701 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим зобов`язанням в сумі 1 001 566,00 грн. та за штрафними санкціями в сумі 250 391,50 грн.;
- № 00130660701.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Головне управління ДПС у Полтавській області (далі відповідач), не погоджуючись з судовим рішенням в частині задоволення позову, подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати в цій частині та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неправильно та неповно досліджено докази, встановлено обставини у справі та застосовано норми матеріального та процесуального права.
Вказує про помилковість висновків суду першої інстанції щодо правомірного не нарахування позивачем податкового зобов`язання з податку на додану вартість на залишкову вартість пресцеху. Зазначає, що пресцех не використовується позивачем у господарській діяльності  з 01.01.2021, перебуває на зберіганні у іншої особи,  а отже на підставі п. 189.1. ст. 189, п. 198.5 ст. 198 ПК України, позивач мав нарахувати податкове зобов`язання на залишкову вартість основного засобу.
Зауважує, що позивач мав зареєструвати в установлений термін в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на суму ПДВ, що підлягала самостійному нарахуванню на залишкову вартість пресцеху СОМРАСТ ЕК2-2, проте таких дій не вчинив. Як наслідок, відповідачем правомірно застосовано до позивача штрафні санкції в розмірі 3 400,00 грн.
Щодо донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за нежитлове приміщення – адмінбудівлю, зазначає, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу. Звертає увагу, що адмінбудівля має код за державним класифікатором будівель та споруд, а саме: адмінбудівля – код 1220, який не підпадає під пільгу, встановлену абз. «ж» пп. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України. З урахуванням наведеного, вважає, що позивач має сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за адмінбудівлю на загальних підставах.
Крім того, вказує, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, подану з пропуском строку, встановленого КАС України.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється 22.07. 2025.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ГУ ДПС у Полтавській області в період з 26.06.2024 до 23.07.2024 проведено документальну планову виїзну перевірку Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2019 до 31.03.2024, за результатами якої складено акт від 13.08.2024 № 10833/16-31-07-01-02/03770000.
Актом перевірки встановлено порушення позивачем:
- п. 189.1 ст. 189, пп.192.1.1 п.192.1 ст.192, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.5, 198.6 ст. 198 ПК України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на суму 1 019 499 грн., у т.ч. за листопад 2020 в сумі 8 333 грн., за січень 2021 в сумі 859 453 грн., березень 2021 в сумі 142 113 грн., листопад 2022 в сумі 7 643 грн., вересень 2023 в сумі 1 957 грн.;
- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.5, 198.6 ст. 198 ПК України, внаслідок чого завищено від`ємне значення по ПДВ, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, в розмірі у сумі 175 500 грн., у т.ч. за березень 2024 у сумі 175 500 грн.;
- п.198.5 ст.198, п.201.1, 201.7, 201.10 ст. 201 ПК України не виписані та не зареєстровані в установлений термін в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на загальну суму обсягу постачання (без ПДВ) 5007831 грн., в т.ч. за січень 2021 – 5 007 831 грн.;
- пп. 167.5.4, п. 167.5, п. 168.1.2. п. 168.1 ст. 168 ПК України, внаслідок чого ПСП "Дружба" несвоєчасно сплачено податок на доходи фізичних осіб у сумі 50 581,41 грн. при виплаті дивідендів;
- 168.1.2. п. 168.1 ст. 168, пп.1.3, пп.1.4, пп.1.5, пп.1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, в результаті чого ПСП "Дружба" несвоєчасно сплачено військовий збір у сумі 1 760,57 грн. при виплаті дивідендів;
- пп.266.1.1 п.266.1, абз. є пп.266.2.2 п.266.2, пп.266.7.5, п.266.7 ст.266 ПК України, в результаті чого ПСП "Дружба" занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 102 138,09 грн., в т.ч. за 3-4 кв. 2019 рік – 207,00 грн., за 2020 рік – 468,57 грн., 2021 рік – 12 398,7 грн., 2022 рік – 38 658,75 грн., за 2023 – 39 848,25 грн., за 1 кв. 2024 – 10 556,82 грн.;
- п.63.3 ст.63 ПК України, п.8.1, 8.2 ст.8 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011. № 1588, а саме невнесення інших змін до своїх облікових даних - не подано 196 повідомлень за формою 20-ОПП про наявність земельних ділянок, які знаходяться у користуванні підприємства та пов`язані з оподаткуванням.
13.09.2024 ГУ ДПС у Полтавській області, на підставі акту перевірки, прийняті податкові повідомлення-рішення:
- № 00130630701 про застосування штрафу за неподання повідомлення за формою 20-ОПП про об`єкти оподаткування в сумі 199 920,00 грн.;
- № 00130690701, яким донараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у загальній сумі 114 908,24 грн. (у т.ч. за податковим зобов`язанням у сумі 102 138,12 грн., за штрафними санкціями в сумі 12 770,15 грн.);
- № 00130640701, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в загальній сумі 1 274 373,75 грн. (у т.ч. за податковим зобов`язанням в сумі 1 019 499,00 грн., за штрафними санкціями в сумі 254 874,75 грн.);
- № 00130660701 про застосування штрафу з податку на додану вартість у сумі 3 400,00 грн.
Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення від 13.09.2024 № 00130690701 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковим зобов`язанням в сумі 15 273,83 грн. та штрафними санкціями в сумі 2 091,20 грн.; № 00130640701 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим зобов`язанням в сумі 1 001 566,00 грн. та за штрафними санкціями в сумі 250 391,50 грн. та № 00130660701 прийняті відповідачем не в межах повноважень, не на підставі та не в спосіб, встановлений податковим законодавством. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з доведеності відповідачем порушення підприємством вимог п.63.3 ст.63 ПК України в частині не подання 196 повідомлень за формою 20-ОПП про наявність земельних ділянок та правомірного нарахування податку на нерухоме майно на нежитлову будівлю їдальні.
Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі- ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 14.1.36 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 13.09.2024 № 00130690701 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковим зобов`язанням в сумі 15 273,83 грн. та штрафними санкціями в сумі 2 091,20 грн.
Відповідно до пункту 266.1.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п. 266.2.1 ст. 266 ПК України).
За змістом пп. «ж» п. 266.2.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Аналізуючи наведені вище приписи норми підпункту «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, колегія суддів зазначає, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Залежно від періоду застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).
Саме такі висновки щодо застосування норм права було неодноразово викладено у постановах Верховного Суду, зокрема від 22 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 806/2686/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17.
Загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 160/9061/20,  від 1 квітня 2021 року у справі № 820/6752/16, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17.
У цих постановах Верховний Суд зазначав, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).
Разом з тим, визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Зазначене дає підстави для висновку, що в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, який затверджено і введено в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 року № 507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові", група 127 "Будівлі нежитлові інші", клас 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства".
Крім того, згідно вказаного Державного класифікатора до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" включаються підкласи: 1271.2 "Будівлі для птахівництва".
Судом встановлено, що ПСП "Дружба" зареєстроване в якості юридичної особи, видами діяльності якого є, зокрема, вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, розведення інших тварин.
Тобто, ПСП "Дружба" є сільськогосподарським виробником в розумінні  ПК України.
Позивач має на праві власності виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно  договору купівлі-продажу від 26.11.2021.
Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також технічного паспорту, виробничий будинок складається з наступних будівель та споруд: адмінбудівля, загальною площею 65,8 кв.м., прохідна, загальною площею 13,7 кв.м., інкубатор загальною площею 218,8 кв.м., дезінфекційна камера, загальною площею 8,6 кв.м., склад, загальною площею 86,5 кв.м., гараж, загальною площею 48,2 ю підвал, загальною площею 13,5 кв.м., піч, загальною площею 1,4 кв.м., гараж, загальною площею 150,2 кв.м., дизельна, загальною площею 53,2 кв.м., огорожі №1, колодязь №2, вигрібна яма №3.
Як вказує позивач, наведені вище будівлі ним використовуються для ведення власної господарської діяльності.
В свою чергу, відповідачем нараховано ПСП "Дружба" податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на адмінбудівлю, загальною площею 65,8 кв.м.
Колегія суддів, погоджується із висновком суду першої інстанції, що належні позивачу будівлі є цілісним майновим комплексом будівель, які використовуються ним у сільськогосподарській діяльності. Адмінбудівля входить до складу майнового комплексу, становить лише 13% від загальної площі комплексу споруд і, за твердженням позивача, носить допоміжний характер забезпечення товарного сільськогосподарського виробництва.
Натомість, відповідачем не надано доказів не використання ПСП "Дружба" у перевіряємому періоді спірної будівлі у сільськогосподарській діяльності.
Доводи апелянта, що адмінбудівля має код 1220 згідно Державного класифікатора будівель та споруд, а отже така будівля не підпадає під пільгу, встановлену абз. «ж» пп. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України колегія суддів відхиляє, оскільки податковим органом помилково відокремлено спірну будівлю від майнового комплексу.
Так, згідно ч.2  ст.191 Цивільного кодексу України, до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торгову марку або інші позначення та права, якщо протилежне не встановлено договором або законом.
Отже,  поняття " будівлі сільськогосподарського призначення" неможливо вважати лише промисловими та складськими будівлями, тобто тими, що використовуються для виробництва та зберігання продукції, зберігання матеріалів. Будівлі, які не задіяні безпосередньо для виготовлення продукції, використовуються сільськогосподарським підприємством для розміщення персоналу та обладнання, необхідного для адміністративного, побутового (опалення, водопостачання тощо), транспортного забезпечення, а також виконання інших функцій.
Таким чином,  будівлі (як виробничі, так і адміністративні та допоміжні), що входять до складу цілісного майнового комплексу сільськогосподарського підприємства та використовуються для забезпечення його діяльності, необхідно відносити до будівель сільськогосподарського призначення в розумінні абз. "ж" пп.266.2.2  п.266.2  ст.266 ПК.
Отже, адмінбудівля, площею 65,8 кв.м., що входить до складу цілісного майнового комплексу ПСП «Дружба», є також будівлею сільськогосподарського призначення.
Як наслідок, вірним є висновок суду першої інстанції, що позивач є власником об`єкта нерухомого майна, який необхідно відносити до будівель сільськогосподарського призначення в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що податковим органом помилково віднесено нежитлову будівлю (адмінбудівлю), яка належить позивачу на праві власності, до об`єкту оподаткування та за відсутності правових підстав прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.09.2024 № 00130690701.
Щодо податкового повідомлення-рішення № 00130640701 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим зобов`язанням в сумі 1 001 566,00 грн. та за штрафними санкціями в сумі 250 391,50 грн.
Відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Згідно з п. 189.1 ст. 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Отже, якщо платник податку на додану вартість починає використовувати товари/послуги/необоротні активи, які були попередньо придбані з податком на додану вартість із формуванням податкового кредиту на ці суми, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, то він повинен нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість виходячи із бази оподаткування, визначеної в порядку, передбаченому пунктом    189.1 статті 189 ПК України    (крім випадків, передбачених пунктом    189.9 статті 189    цього    Кодексу). Для висновку про наявність підстав для нарахування податкових зобов`язань на підставі положень підпункту 198.5 статті 198 ПК України слід встановити факт неоподатковуваного/негосподарського використання товарів (послуг) і необоротних активів.
При цьому використання придбаних товарів поза межами господарської діяльності є ключовим фактором для застосування положень підпункту "г" пункту    198.5 статті 198 ПК України.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2024 року у справі № 814/476/18.
У постанові від 24 січня 2023 року у справі № 560/7669/21 Верховний Суд сформулював висновок, відповідно до якого, якщо платник податку на додану вартість починає використовувати товари/послуги/необоротні активи, які були попередньо придбані з податком на додану вартість із формуванням податкового кредиту на ці суми, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, то він повинен нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість, виходячи із бази оподаткування визначеної в порядку передбаченому пунктом    189.1 статті 189 Податкового кодексу України    (крім випадків, передбачених пунктом    189.9 статті 189    цього    Кодексу). Правове регулювання, запроваджене підпунктом "г" пункту    198.5 статті 198 ПК України, полягає у тому, що шляхом нарахування податкових зобов`язань вилучається (списується) попередньо сформований податковий кредит. Під час перевірки правильності формування податкового кредиту предметом доказування є обставини, які мали місце на момент віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту, а під час вирішення питання виникнення у платника обов`язку, встановленого підпунктом "г" пункту    198.5 статті 198 ПК України, - обставини, які мали місце у періоді виявлення факту припинення використання товару/необоротного активу у власній господарській діяльності платника податків.
За правилами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
У той же час, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитись збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.
Тобто, господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.
Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.
З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції.
Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.
Судом встановлено, що підставою для збільшення підприємству грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1 001 566,00 грн слугували висновки податкового органу про не використання ПСП «Дружба» придбаного у ППФ "Анатоль" пресцеху COMPAСT EР2-2 у господарській діяльності з 01.01.2021. 
Так, у липні 2017 р. ПСП "Дружба" на підставі договору купівлі-продажу № FR20170720 від 20.07.2017 придбало у ППФ "Анатоль" пресцех COMPAСT EР2-2 балансовою вартістю 9 105 147,69 грн (в тому числі ПДВ 1 821 029,54 грн).
За умовами договору, місцем поставки товару є  смт. Семенівка, Полтавської області, вул. Незалежності, 2Б.
Пресцех введений в експлуатацію в вересні 2018 року згідно наказу №27 від 07.09.2018 "Про приймання - передачу основних засобів", термін корисного використання – 60 місяців, спосіб нарахування амортизації прямолінійний, щомісячна сума амортизації становить 151 752,46 грн, залишкова вартість Пресцеху станом на 31.12.2020 становить 5 007 831,27 грн.
В подальшому, належне позивачу обладнання передано в оренду ТОВ "Екоагро фірма Семенівська щедра земля" згідно договору оренди від 20.09.2018.
27.09.2018 ПСП "Дружба" подано повідомлення про об`єкти оподаткування за формою № 20-ОПП відносно пресцеху СОМРАСТ EР2-2.
В грудні 2020 року договір оренди пресцеху було призупинено, а обладнання повернуто ПСП «Дружба» згідно акту приймання передачі-майна від 30.12.2020.
На підставі договору відповідального зберігання від 31.12.2020, пресцех СОМРАСТ EР2-2 переданий на відповідальне зберігання ТОВ "Екоагро фірма Семенівська щедра земля".
04.01.2021 між ПСП "Дружба" (виконавець) та ТОВ "Екоагро фірма Семенівська щедра земля" (замовник) укладений договір про надання послуг № 04/01/21, за яким виконавець зобов`язується за допомогою устаткування: пресцех COMPAСT EР2-2 (інв. № 00952) надати послуги замовнику, а замовник зобов`язується сплачувати виконавцю плату за надані послуги у розмірі та в порядку, визначеному Договором.
Як пояснив позивач судам першої та апеляційної інстанції, пресцех COMPAСT EР2-2 (інв. № 00952) придбано для використання в господарській діяльності з метою переробки олійних культур шляхом холодного віджиму. 
Після вимушеної зупинки використання пресцеху у зв`язку з відсутністю достатньої кількості сировини, після його технічного обслуговування, планується використовувати пресцех за призначенням в 2025 році, на цей час пресцех не використовується позивачем та перебуває на зберіганні у іншої особи.  
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що не використання позивачем пресцеху в певний період часу не спричиняє необхідності автоматичного переведення вказаного об`єкту до складу невиробничого, оскільки призначення його використання не змінюється та він може бути використаний в майбутньому в межах господарської діяльності платника.
Враховуючи, що позивач використовував пресцех СОМРАСТ EР2-2 в оподатковуваних операціях зі своїм контрагентом, в подальшому припинив його використання, проте в майбутньому планує використовувати обладнання в межах власної господарської діяльності, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав у ПСП «Дружба» для нарахування податкових зобов`язань з ПДВ на залишкову вартість основного засобу.
Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою відсутність жодних доказів на підтвердження подальшого використання позивачем пресцеху в межах господарської діяльності.
В свою чергу, позивачем визнається, що з 01.01.2021 ним припинено використання пресцеху СОМРАСТ EР2-2 у господарській діяльності.
Як під час перевірки, так і в ході судового розгляду справи, судом не встановлено жодних доказів, які б спростовували висновки контролюючого органу щодо не підтвердження використання придбаного пресцеху з 01.01.2021 в межах господарської діяльності позивача.
Отже, ПДВ по даному товару не використано в операціях, що є об`єктом оподаткування, тому необхідно нарахувати податкові зобов`язання згідно п. 198.5 ст. 198 ПК України.
Колегія суддів зазначає, що за відсутності ділової мети у платника податків такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, яка об`єктивно спрямовується на одержання прибутку, а відтак наслідки господарських операцій, вчинених без ділової мети, не підлягають відображенню в податковому обліку.
Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 804/20741/14, від 20.11.2019 у справі № 815/371/18, від 09.12.2019 у справі № 804/1752/17, від 17.03.2021 у справі № 808/2737/13-а.
Верховний Суд у постанові від 24.10. 2024 у справі № 160/4504/23 зазначив, що відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі і наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, недоліки в їх заповненні, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, та інші обставини, які в можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі преференцій з боку держави (податковий кредит).
Кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.
За приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем доведено порушення позивачем вимог п. 189.1 ст. 189, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.5, 198.6 ст. 198 ПК України, тоді як надані позивачем пояснення та первинні бухгалтерські документи не спростовують висновків податкового органу про наявність виявлених під час перевірки порушень.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо обґрунтованості висновків акту перевірки про недотримання позивачем вищенаведених вимог податкового законодавства та, як наслідок, правомірності податкового повідомлення рішення № 00130640701 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим зобов`язанням в сумі 1 001 566,00 грн. та за штрафними санкціями в сумі 250 391,50 грн.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 13.09.2024 № 00130660701.
Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Згідно з абз. 4 п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України у разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до ст. 199 ПК України та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого п. 201.4 ст. 201 ПК України, протягом граничного строку, передбаченого ст. 201 ПК України, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3 400 гривень.
Так, підставою для винесення податкового повідомлення-рішення № 00130660701 стало порушення підприємством п. 198.5 ст. 198, п. 201.1, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого не виписані та не зареєстровані в установлений термін в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на суму ПДВ, що підлягала самостійному нарахуванню на залишкову вартість пресцеху СОМРАСТ ЕК2-2, що з 01.01.2021 не використовувався в господарській діяльності підприємства. 
За наслідками апеляційного перегляду, судом підтверджено не використання ПСП «Дружба» пресцеху у господарській діяльності, що має наслідком нарахування позивачем грошового зобов`язання з ПДВ на залишкову вартість обладнання на підставі пп. «г» 198.5 п. 198.5 ст. 198 ПК України.
Зазначені обставини свідчать про похідний обов`язок ПСП «Дружба» скласти та зареєструвати в установлений термін в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну на суму ПДВ, що підлягала самостійному нарахуванню на залишкову вартість пресцеху.
Посилання позивача на п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.
Пунктом 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачено, що за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за: порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії; відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу; порушення вимог законодавства в частині: обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального, спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку; порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.
Колегія суддів зазначає, що перелік порушень податкового законодавства, за які контролюючим органом нараховуються штрафні санкції в період дії карантину на території України є вичерпним та не включає застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних та/або розрахунку коригування до таких податкових накладних у період з 01 березня 2020 року і по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину.
Отже, штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних та/або розрахунку коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у період з 01 березня 2020 року і по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину не застосовуються.
Правове значення у контексті застосування п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України має саме факт вчинення відповідного порушення, складом, якого, в даному випадку, є порушення строку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Податкове правопорушення у вигляді несвоєчасної реєстрації податкових накладних та/або розрахунку коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних є триваючим порушенням, початком якого є наступний день за останнім (граничним) днем реєстрації податкової накладної, а припиняється таке порушення в день фактичної реєстрації податкової накладної.
При цьому, обставини щодо періоду вчинення правопорушення мають значення для визначення розміру нарахованих штрафних санкцій, а не у цілях встановлення застосовності вказаної норми закону у правовій кваліфікації такого правопорушення, як триваючого.
Пункт 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України містив чітку вказівку на темпоральний критерій незастосування штрафних санкцій за вчиненні відповідні порушення: з 1 березня 2020 року і по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину.
Законодавець шляхом внесення змін до ПК України запровадив мораторій на застосування штрафних санкцій, у тому числі за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних у відповідний період.
Так, карантин діяв в Україні в період з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023, згідно постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 (з урахуванням змін), та від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» .
Разом з тим, до завершення карантину Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який на підставі Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжувався та станом на час розгляду справи триває.
03.03.2022 прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану» №2118-IX, який набрав чинності 07 березня 2022 року (далі - Закон № 2118-IX)
Законом №2118-IX підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнений пунктом 69, яким установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.
12.05.2022 прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» № 2260-IX (далі - Закон № 2260-IX), який набрав чинності 27 травня 2022.
Отже, з 27 травня 2022 року підпункт 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України викладено у такій редакції:
«У разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.
Платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових накладних, розрахунків коригування, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків, граничний термін виконання яких припадає на період починаючи з 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» за умови реєстрації такими платниками податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних до 15 липня 2022 року, подання податкової звітності до 20 липня 2022 року та сплати податків та зборів у строк не пізніше 31 липня 2022 року.
Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у цьому підпункті, та перелік документів на підтвердження затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику».
Відтак, з набранням чинності Законом № 2260-IX передбачене підпунктом 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України звільнення від відповідальності поставлене в залежність від підтвердження у визначеному законодавством порядку можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язку, зокрема, щодо реєстрації у відповідному реєстрі податкових накладних.
Закон № 2260-IX підпункт 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнив положеннями, відповідно до яких у разі виявлення порушень законодавства за результатами проведення перевірок до платників податків застосовується відповідальність згідно з цим Кодексом, законами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, з урахуванням обставин, передбачених підпунктом 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 цього Кодексу, що звільняють від фінансової відповідальності. При цьому вимоги законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), не застосовуються.
Отже, з 27 травня 2022 року припинили застосовуватися положення законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, які поширювалися на правовідносини, що врегульовувались пунктом 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.
З огляду на наведене вище правове регулювання спірних правовідносин колегія суддів зазначає, що платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в період дії мораторію, запровадженого пунктом 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, а саме з 01 березня 2020 року по 26 травня 2022 року.
Оскільки податкове правопорушення у вигляді несвоєчасної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних є триваючим порушенням, початком якого є наступний день за останнім (граничним) днем реєстрації податкової накладної, а припиняється таке порушення в день фактичної реєстрації податкової накладної в ЄРПН, то у випадку коли податкова накладна/розрахунок коригування складена (ий) в період дії мораторію, а зареєстрована(ий) в ЄРПН після скасування дії мораторію (тобто після 26 травня 2022 року), відповідальність за порушення строків реєстрації податкових накладних застосовується за період у якому підстави для звільнення від відповідальності перестали існувати.
той же час, як зазначено вище, пунктом 69.1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України установлено, що платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки зокрема щодо дотримання термінів реєстрації у відповідних реєстрах податкових накладних, розрахунків коригування, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків, граничний термін виконання яких припадає на період починаючи з 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» за умови реєстрації такими платниками податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних до 15 липня 2022 року.
Законом України від 13 грудня 2022 року № 2836-IX (набрав чинності 03 січня 2023 року) підпункт 69.1 викладено в новій редакції, зокрема відповідно до абзаців третього - п`ятого цього пункту платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати обов`язки, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків щодо: реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних такими платниками податкових накладних та розрахунків коригування, дата складання яких припадає на період з 1 лютого по 31 травня 2022 року, за умови забезпечення їх реєстрації не пізніше 15 липня 2022 року.
Отже, до 03.01.2023 платники податків звільнялись від відповідальності за несвоєчасне виконання податкових обов`язків, зокрема в частині несвоєчасної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у випадку подання на реєстрацію таких накладних в період з 24.02.2022 до 26.05.2022 (до дня набрання чинності Законом № 2260-IX), а з 03.01.2023 - в період з 01.02.2022 до 31.05.2022 та за умови їх реєстрації до 15.07.2022.
Судом встановлено, що позивач не виконав обов`язку по реєстрації податкових накладних як в період дії мораторію, встановленого п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, так і після його скасування,  тому у контролюючого органу були відсутні підстави для застосування п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.
Враховуючи, що позивачем не виконано вищенаведеного обов`язку, колегія суддів дійшла висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення, яким до останнього застосовано штраф в розмірі 3 400,00 грн.
Натомість, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно встановив обставини справи, що призвело до помилкових висновків про протиправність податкових повідомлень-рішень від 13.09.2024 № 00130660701 та від 13.09.2024 № 00130640701 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим зобов`язанням в сумі 1 001 566,00 грн та за штрафними санкціями в сумі 25 0391,50 грн.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду . Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в частині задоволення позову про скасування податкових повідомлень-рішень від 13.09.2024 № 00130660701 та від 13.09.2024 № 00130640701 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим зобов`язанням в сумі 1 001 566,00 грн та за штрафними санкціями в сумі 25 0391,50 грн. не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.
В іншій частині задоволення позову, судове рішення є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.
Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 4 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення , він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як убачається з матеріалів справи, позивач поніс судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в сумі 19 111,22 грн, що підтверджується платіжними інструкціями.
Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду позов задоволено частково та скасовано податкове повідомлення – рішення на суму 17 365,03 грн, відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 210,22 грн.
Відповідно, судове рішення в частині розподілу судових витрат підлягає зміні, шляхом викладення абзацу шостого резолютивної частини в іншій редакції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області  задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 по справі № 440/12639/24  скасувати в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень Головного управління ДПС у Полтавській області від 13.09.2024 № 00130660701 та від 13.09.2024 № 00130640701 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим зобов`язанням в сумі 1 001 566,00 грн та за штрафними санкціями в сумі 25 0391,50 грн.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба" - відмовити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 по справі № 440/12639/24 в частині розподілу судових витрат змінити, виклавши абзац шостий резолютивної частини в наступній редакції:
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 210,22 грн (двісті десять гривень 22 копійки).
В іншій частині задоволення позову рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 по справі № 440/12639/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	А.О. Бегунц    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  31.07.2025 року