Справа № 303/1642/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        20 серпня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
               судді-доповідача        -        Кожух О.А.,
                суддів                -        Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дренкалюк Іван Іванович, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2024 року (суддя Полянчук Б.І.) у справі №303/1642/24, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

       Узагальнені доводи позовної заяви

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , обґрунтовуючи наступним.
29.10.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2523098, згідно з умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалось надати позичальникові ОСОБА_1 грошові кошти у безготівковій формі на картковий рахунок позичальника на умовах, визначених у договорі. Зазначив, що підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», які розміщені на веб-сайті, повністю приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтвердив, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил. Вказує, що ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.         Обґрунтовуючи право вимоги до позичальника ОСОБА_1 , позивач зазначив, що 11.08.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір факторингу №11082023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. 
       Стверджує, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача, відповідно до реєстру боржників від 11.08.2023 до договору факторингу №11082023 від 11.08.2023, в сумі 31 765,50 грн., з яких: 11 000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 765,50 грн – сума заборгованості за процентами. Вказує, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 11.08.2023 позивачем не здійснювалося нарахування штрафних санкцій. 
       Товариство просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за кредитним договором №2523098 в розмірі 31 765,50 грн.
       
Короткий зміст рішення, що оскаржується

       Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2024 року позов задоволено.        Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість у розмірі 31 765,50 гривень.
       Вирішено питання щодо судового збору.
       Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджено набуття права вимоги позивачем до відповідача за кредитним договором від 29.10.2021 №2523098 у розмірі 31765,50 грн. на підставі договору факторингу від 11.08.2023. Суд визнав доведеним розмір боргу відповідача перед кредитором зважаючи на поданий позивачем до відповіді на відзив детальний розрахунок заборгованості за договором, а також розрахунок що міститься у витязі з реєстру боржників до договору факторингу.
       
       Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 16.01.2025 ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дренкалюк Іван Іванович, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.12.2024 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ». 
Відповідач вважає рішення суду незаконним та таким, що необхідно скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Зазначає, що матеріали справи не містять доказів перерахування первісним кредитором коштів відповідачу, крім того позивач не вказує у заяві про те, що ТОВ «Лінеура Україна» своє зобов`язання по видачі кредиту виконало.
Відповідач заперечує також заявлений позивачем до стягнення розмір заборгованості, оскільки у поданих суду розрахунках заборгованості відсутні будь-які дані щодо періоду нарахування відсотків за користування коштами, розміру відсоткової ставки. Стверджує, що зі змісту додаткових договорів про продовження строку кредитного договору вбачається, що строк виконання договору продовжувався, а сума відсотків залишалася незмінна.

Порядок та межі розгляду судом апеляційної скарги

Копію апеляційної скарги та ухвали про відкриття апеляційного провадження було направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЄАПБ». Товариство отримало копію зазначених документів 14.04.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.145).
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не належить до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Застосовані норми права

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно з Положенням про застосування електронного підпису в банківській системі України, затвердженим Постановою ПравлінняНаціонального банку України від 14.08.2017 № 78 використання удосконаленого ЕП, удосконаленої електронної печатки та простого ЕП здійснюється на підставі договору між банком і клієнтом, який укладається в письмовій формі (у вигляді паперового документа з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованим ЕП) після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму (пункт 14).
       Відповідно до пункту 29 Положення фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, має право використовувати простий ЕП у разі дотримання таких вимог: 1) електронна взаємодія фізичної особи здійснюється виключно з банком і з використанням технології, визначеної банком; 2) використання простого ЕП здійснюється на підставі договору відповідно до вимог пункту 14 розділу II цього Положення. 
Враховуючи положення частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Фактичні обставини справи та мотиви апеляційного суду 

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29.10.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2523098 в електронній формі, що підтверджується копією зазначеного договору, додатками до кредитного договору та паспортом споживчого кредиту (а.с.4-13). 
Цей кредитний договір та додатки до нього підписані ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Х526 (а.с.10, зворот, 13) відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 
       Згідно з умовами вищезазначеного договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
       Відповідно до п.1.2. кредитного договору, сума кредиту складає 11 000,00 грн.
       Пунктом 1.3. кредитного договору передбачено, що строк кредиту складає 5 днів.
       Пунктом 1.4. кредитного договору визначено, тип процентної ставки - фіксована.
       Стандартна процента ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п.4.1 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.2 договору. Знижена процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо клієнт у межах строку, визначеного в п.1.3 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою клієнта відбудеться продовження строку кредиту на: новий строк, Клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.3 договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
       Пунктом 1.5. договору визначено орієнтовну реальну річну процентну ставку на дату укладення договору, яка складала: за стандартною ставкою –101583,87% річних (п.1.5.1), а за зниженою ставкою – 101583,87% річних (п.1.5.2).
       При цьому орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складала за стандартною ставкою 12094,50 грн (п.1.6.1), за зниженою ставкою – 12094,50 грн (п.1.6.2).
Відповідно до положень п. 2.1 договору кредит надано споживачу у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 . 
Розділом четвертим Договору визначено порядок продовження строку користування кредитом, а також автопролонгацію (п. 4.2). Так, відповідно до п. 4.2.1 Договору сторони домовились, що у випадку, якщо у Клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та Клієнт не продовжив строк кредиту відповіднго до п. 4.1.1.- 4.1.6 – Договору за цим Договором застосовується автоматичне подовження строку коритсуваня кредитом (автопрологація) з наступ6ного дня після запланованої дати повернення кредиту. 
       Пунктом 4.2.3 Сторони договору погодили, що за користування кредитом в період автопролонгації нарахування процентів здійснюється в порядку, визначеному розділом 3 договору, за стандартною процентною ставкою, у відповідності до п.1.5.1 договору.
       Договором також обмежено кількість автопролонгацій кредитування та визначено до загальної кількості календарних днів користування кредитом, а саме до 120 календарних днів, після чого строк повернення кредиу та сплати нарахованих процентів є таким, що настав (п.4.2.5 Договору) (а.с.4-10).
       Відповідно до умов паспорту споживчого кредиту, тобто інформації, яка надавалась споживачу до укладення договору про споживчий кредит, сторонами було погоджено суму кредиту в розмірі 11000 грн зі строком кредитування 5 днів з можливістю пролонгації та автопролонгації, відповідно до умов договору.
       Згідно з паспортом споживчого кредиту стандартна процентна ставка складала 726,35 % річних (або 1,99% в день). Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за стандартною ставкою та за зниженою складала 12094,50 грн, а реальні річна процентна ставка за стандартною ставкою чи за зниженою – 101583,87 % річних (а.с.11-13).
01.11.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до договору №2523098 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно з даним договором сторони погодили наступні умови продовження користування кредитом: строк користування кредитом за договором продовжується на строк 5 днів, дата повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом 07.11.2021; сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом протягом строку, встановленого в п.3.1 цього додаткового договору - 1,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом; орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення цього додаткового договору складає: 101 583,87% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього додаткового договору складає: 12 094,5 грн.; у всьому іншому, що не визначено у цьому додатковому договорі, сторони керуються умовами договору (а.с.14). Цей додатковий договір та додаток до нього підписані ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором С631 (а.с.14, зворот, 17). 
05.11.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1  було укладено додатковий договір до договору №2523098 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно з даним договором, сторони погодили такі ж умови продовження користування кредитом, як і у додатковому договорі від 01.11.2021, визначивши продовження строку користування кредитом на 5 днів, дата повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом 11.11.2021 (а.с.18). Цей додатковий договір та додаток до нього підписані ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Ф885 (а.с.18, зворот, 21).
       10.07.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до договору №2523098 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, у відповідності до умов якого клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за договором у сумі 5500,00 гривень у термін до 16.07.2023; товариство звільняє клієнта від обов`язку сплатити решту частину основного боргу за договором у сумі 5500,00 (п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок). Усі зобов`язання клієнта за договором припиняються з моменту виконання клієнтом умов додаткового договору (а.с. 22).
       17.07.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до договору №2523098 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, у відповідності до умов якого, клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за договором у сумі 3300,00 гривень у термін до 23.07.2023; товариство звільняє клієнта від обов`язку сплатити решту частину основного боргу за договором у сумі 7700,00 (сім тисяч сімсот гривень 00 копійок) (а.с.23).
З розрахунку заборгованості за Договором №2523098 станом на 11.08.2023 вбачається, що ОСОБА_1 було тричі сплачено проценти за користування кредитом – 01.11.2021 та 05.11.2021 – по 875,6 грн., 15.09.2022 в розмірі 30 грн. Заборгованість за тілом не поверталась, відтак застосовувалось автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація), та до 09.02.2021 подовжувалось нарахування процентів за ставкою 1,99 % у день. Умови додаткових договорів від 10.07.2023 та від 17.07.2023 про прощення (анулювання) боргу відповідачем також не виконувались Загальна сума заборгованості склала 31765,5 грн., з яких 11000 – заборгованість за тілом кредиту, та 20765,5 грн – заборгованість за процентами (а.с.71-75). 
       11.08.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №11082023, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Лінеура Україна» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «Лінеура Україна» відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Лінеура Україна» (а.с.24-26).
       З акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 11082023 від 11.08.2023 вбачається, що ТОВ «Лінеура Україна» передав, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв реєстр боржників кількістю 6063, після чого, з урахування пункту 1.2. договору факторингу № 11082023 від 11.08.2023, від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» переходять права вимоги заборгованості від боржників і ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с.27).
       Відповідно до копії витягу з реєстру боржників до договору факторингу №11082023 від 11.08.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги по заборгованості до ОСОБА_1 за кредитним договором №2523098 у розмірі 31 765,50 грн, яка складається з наступного: 11 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 20 765,50 грн - заборгованість за процентами (а.с.28).
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       У апеляційній скарзі відповідач посилається на недоведеність позивачем виконання умов договору первісним кредитором, шляхом перерахування коштів ОСОБА_1 на його картковий рахунок, оскільки доказів здійснення такого розрахунку матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції правомірно вважав встановленим, що на підставі укладеного договору відповідач отримав кредит, користувався кредитними коштами та періодично погашав заборгованість, укладав додаткові договори про продовження строку користування кредитом та про прощення (анулювання) боргу.
       Зважаючи на викладені вище обставини справи та норми закону, колегія суддів вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупності з іншими доказами свідчить про отримання відповідачем кредитних коштів. 
Крім того, відповідач зустрічного позову про визнання вищезгаданого електронного договору недійсним до суду не подавав, цей електронний договір в судовому порядку недійсним не визнавався (доводи і докази про протилежне у матеріалах справи відсутні), а відтак такий (відповідно до статті 204 ЦК України) є правомірним, а тому підлягає до виконання. Крім того, відповідач будь-яких доказів на спростування факту отримання кредиту або погашення заборгованості не надав.
Відтак, суд першої інстанції зробив правильний висновок про доведеність укладення кредитного договору № 2523098 від 29.10.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , за яким у сторін виникли зобов`язання.
       Апелянт зазначає, що за умовами договору боржник мав повернути кредитору відсотки в розмірі 2845,70 грн., тобто за користування 13 днів, згідно з умов додаткових угод про продовження дії кредитного договору (218,90х13=2845,70 грн).
Як встановлено, за умовами кредитного договору №2523098 та додаткових угод до вказаного договору строк користування кредитом сторонами було визначено 5 днів, у зв`язку з неповерненням коштів протягом зазначеного строку, такий було продовжено сторонами двічі строком на 5 днів - відповідно до п.2 додаткового договору до договору №2523098 від 01.11.2021 та від 05.11.2021, сторонами було визначено наступне: у зв`язку з неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати клієнтом (відповідачем) зобов`язання за договором, відповідно до розділу 4 клієнт ініціював продовження строку користування кредитом (а.с.14, 18). Оскільки у визначений строк заборгованість повернута не була, було застосовано автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгацію).
Як зазначалось вище, з поданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №2523098 від 29.10.2021 станом на 11.08.2023 (а.с.71-75) вбачається, що споживачу ОСОБА_1 відсоткова ставка, за якою нараховувались проценти за користування кредитними коштами, складала 1,99% в день (218,9 грн.).
Саме таку відсоткову ставку, як стандартну, було погоджено сторонами у договорі кредитування як у межах строку кредиту, так і в межах нового строку кредиту, коли відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.2 Договору (п.1.4.1 договору №2523098). При цьому, колегія суддів зазначає, що нарахування відсотків здійснювалось до 09.02.2022 (за 104 дні), що є менше, ніж 120 днів, як максимального строку користування кредитом, визначеного у п. 4.2.5 Договору. 
Відтак, вказане спростовує доводи відповідача про ненадання позивачем доказів щодо періоду нарахування відсотків за користування коштами та розміру відсоткової ставки.
У частині першій статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Як зазначалось вище, встановлено, що 11.08.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №11082023, за яким ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором №2523098 у розмірі 31 765,50 грн, яка складається з наступного: 11 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 20 765,50 грн - заборгованість за процентами. Така ж сума пред`явлена позивачем до стягнення, а отже, позивачем не нараховувались відсотки за користування кредитними коштами. 

Висновки апеляційного суду

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо задоволення позову. Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та увалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
       Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
       Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дренкалюк Іван Іванович – залишити без задоволення.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 20 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді