ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5166/25 Справа № 201/7622/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року                                                                м. Дніпро 

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
       головуючого – Пищиди М.М.
       суддів – Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.
       за участю секретаря судового засідання – Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа – Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області) про встановлення факту постійного проживання на території України, на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та встановлення особи заявника, -

В С Т А Н О В И Л А:

       У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та встановлення особи заявника, заінтересована особа – Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.
       В обґрунтування заяви посилався на те, що він ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м. Москві, з 01 січня 1986 року з матір`ю та вітчимом переїхали у Крим, Україна та були зареєстровані у АДРЕСА_1 . Навчався в школі у с. Русанівка Білгорідського району АР Крим. Закінчив 11 класів. Після школи не навчався. В 23.08.2006 року уперше у віці 19 років був засуджений Білогірським районним судом АР Крим до 8 років позбавлення волі. Відбував покарання у ІК-28 Донецької області. Звільнений 03.06.2014. Після звільнення повернувся у с. Русанівку Білгорідського району АР Крим. Паспорт громадянина СРСР та громадянина України не отримував. Неодноразово був засуджений та відбував покарання, а саме, 24.09.2015 засуджений Доманівським районним судом Миколаївської області до 2-х років позбавлення волі, 31.01.2017 Доманівським районним судом Миколаївської області визнано невинуватим. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29.05.2017 йому призначене покарання - 2 роки 1 місяць позбавлення волі. Відбував покарання в Ольшанській виправній колонії Миколаївської області (№53). У 2020 році затриманий Дніпровським відділом ГУНП у Дніпропетровської області. Знаходився у ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» 28.10.2021 засуджений Кіровським районним судом м. Дніпропетровська до 4-х років позбавлення волі та був звільнений із зали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська. Паспорт громадянина України заявник ніколи не оформлював, усі документи (свідоцтво про народження, довідки з сільської ради, домова книга, атестат про освіту) та інше залишись у АР Крим, яка наразі є тимчасово окупованою територією.
       Заявник звернувся з письмовою заявою до ГУ ДМС в Дніпропетровській області про здійснення перевірки належності до громадянства України та видачу паспорта громадянина України . Заявник стверджує що, проживав на території України на момент проголошення незалежності України 24.08.1991. Встановлення особи заявника і факту постійного проживання на території України, на момент проголошення незалежності заявнику необхідно для отримання паспорта громадянина України.
       Враховуючи зазначене, просив суд встановити факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року, та встановити особу заявника ОСОБА_1 .
       Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 (заінтересована особа – Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області) про встановлення факту постійного проживання на території України, на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та встановлення особи заявника — задоволено.
       Встановлено особу заявника ОСОБА_1 , як громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у неповнолітньому віці на території України в с. Русаківка, Білогірському районі Автономної Республіки Крим, на момент проголошення незалежності України, а саме, станом на 24 серпня 1991 року.
       В апеляційній скарзі Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити .
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.
       Судом першої інстанції встановлено, що з 01.03.2023 заявник фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується договором оренди житлового приміщення (а.с. 21 - 22).
       Відповідно до довідки про звільнення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: РФ, м. Москва, українець, громадянин України, раніше судимий на 2 роки. 24.09.2015 Доманівський районний суд Миколаївської області за ч. 2 ст. 186, ст. 69 ч. 1 КК України до 2 років позбавлення волі та 31.01.2017 Доманівським районним суд Миколаївської області за ст. 395 КК України – виправданий, відбував покарання в Установах Державної кримінально-виконавчої служби з 30.05.2016 по 17.10.2017. 29.05.2017 Апеляційним судом Миколаївської області вирок від 31.01.2017 – відмінено, вважати засудженим за ст. 395 КК України до 4 місяців арешту. На підставі ст. 71 КК України з вироком від 24.09.2015 до відбуття 2 р. 1 м. ст. 72 ч. 5 КК України залік. з 31.01.2017 по 29.05.2017. Звільнений ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09.10.2017, зарахувати строк попереднього ув`язнення. З 30.05.2016 по 29.05.2017 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, і прямує до місця проживання (а.с. 8).
       Згідно із Висновком судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/104-24/51524-Д від 27.12.2024, що надійшов суду 14.01.2025 встановлено, що папілярні узори у відбитках та відтисках рук особи, два примірника дактилокарти якої заповнені на ім?я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (на 3-х аркушах паперу, отримані у приміщенні суду) та папілярні узори у відбитках та відтисках рук в дактилокарті, яка заповнена на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (вшита на сторінці №7 в матеріалах особистої справи заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної 21.10.2020 ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», на 32-х аркушах), надані на дослідження, придатні для ідентифікації особи. По-друге, папілярні узори у відбитках та відтисках рук із двох примірників дактилокарт, заповнених на ім?я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (на 3-х аркушах паперу, отримані у приміщенні суду) та з дактилокарти, яка заповнена на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (вшита на сторінці №7 в матеріалах особистої справи заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної 21.10.2020 ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», на 32-х аркушах) залишені однією особою (а.с. 134 - 138).
        З матеріалу особистої справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що надана суду ДУ «Дніпровська установа виконання покарані (№4) (а.с. 78) та відтворені у Єдиному державному реєстрі судових рішень вбачається, що заявник ОСОБА_1 притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, а саме:
       - вироком Білогірського районного суду АР Крим від 23.08.2006р. за яким ОСОБА_1 засуджено за ч.3 ст. 187, ст. 304 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
       - вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 24.09.2015р. по справі № 475/808/15-к за яким ОСОБА_1 засуджено за ч.3 ст.186, ст.69 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі (а.с. 64 - 67);
       - вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 31.01.2017р. по справі №475/797/16-к ОСОБА_1 визнано невинуватим за ст.395 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29.05.2017р. вирок скасовано, вважати засудженим за ст.395 КК України до 4 місяців арешту КК України, ст.71 КК України частково приєднане невідбуте покарання за вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 24.09.2015р., остаточно визначено покарання два роки та один місяць позбавлення волі.
       - вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2021р. по справі № 203/4149/20 за яким ОСОБА_1 засуджено за ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого від відбуття призначеного покарання з випробуванням (а.с. 14 - 16);
       - постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2023р. по справі № 201/3644/23 визнано винним ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 44 КУпАП. (а.с. 20).
       На виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі №201/7622/23 від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України 11.12.2023р. надійшла відповідь, відповідно до якої відомостей щодо перетинання державного кордону тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_1 в період з 08.11.2017 по 08.12.2023 в базі даних не виявлено (а.с. 81 - 82).
       Заявник звернувся із заявою до ГУ ДМС в Дніпропетровській області про здійснення перевірки належності до громадянства України та видачу паспорта громадянина України, однак листом Соборного відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 07.01.2023р. йому було відмовлено та надано роз`яснення по те, що для оформлення та видачі паспорта громадянина України у вигляду ІD-картки заявнику необхідно надати документи перелічені у п. 35 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015р. №302 (а.с. 17 — 18).
       Задовольняючи заяву про встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року, суд першої інстанції виходив із того, що заявник підтвердив доказами зазначений факт відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про громадянство» та без встановлення цього факту не може отримати паспорт громадянина України. Окрім того, зібраними у справі доказами підтверджено доводи заявника щодо встановлення факту, що має юридичне значення, а саме щодо його особи – ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Однак колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
       Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
       Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
       Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.
       Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
       Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).
       Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.
       Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
       Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.
       Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
       Відповідно до пункту 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:
       а) заяву про встановлення належності до громадянства України;
       б) копію свідоцтва про народження;
       в) один із таких документів:
       - довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;
       - довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;
       - документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;
       - копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);
       - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;
       - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
       Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку).
       Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
       З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви, оскільки надані заявником документи, не можуть підтвердити факт постійного проживання заявника та його матері станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 років у неповнолітньому віці.
       Заявник не претендує на набуття громадянства внаслідок прийняття до нього, а просить встановити факт постійного проживання саме для подальшого документування паспортом громадянина України на підставі п. 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України», відповідно до якого громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.
       Разом з тим, з наданих до суду доказів не можливо встановити факт проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року.
       Матеріали справи не містять письмового підтвердження постійного проживання заявника у с. Русаківка, Білогірському районі Автономної Республіки Крим станом на 24 серпня 1991 року, та архівних копій документів, які б це підтверджували. 
       Враховуючи викладене, правові підстави для встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року відсутні.

       Стосовно встановлення факту, що має юридичне значення, а саме особу заявника ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо задоволення вказаної вимоги, з наступних підстав.

       Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. Якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.
       Згідно із висновку судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/104-24/51524-Д від 27.12.2024, папілярні узори у відбитках та відтисках рук особи, два примірника дактилокарти якої заповнені на ім?я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (на 3-х аркушах паперу, отримані у приміщенні суду) та папілярні узори у відбитках та відтисках рук в дактилокарті, яка заповнена на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (вшита на сторінці №7 в матеріалах особистої справи заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної 21.10.2020 ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», на 32-х аркушах), надані на дослідження, придатні для ідентифікації особи. По-друге, папілярні узори у відбитках та відтисках рук із двох примірників дактилокарт, заповнених на ім?я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (на 3-х аркушах паперу, отримані у приміщенні суду) та з дактилокарти, яка заповнена на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (вшита на сторінці №7 в матеріалах особистої справи заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної 21.10.2020 ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», на 32-х аркушах) залишені однією особою (а.с. 134 - 138).
       Отже, заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно якого заведено особисту справу від 21.10.2020р. ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4) - є однією і тією ж особою.
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року з відмовою в задоволенні заяви в цій частині. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення заяви ОСОБА_1 щодо встановлення його особи необхідно залишити в силі.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області — задовольнити частково.
       Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2025 року скасувати в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у неповнолітньому віці на території України в с. Русаківка, Білогірському районі Автономної Республіки Крим, на момент проголошення незалежності України, а саме, станом на 24 серпня 1991 року та ухвалити нове рішення.
       У задоволенні заяви ОСОБА_1 (заінтересована особа – Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області) про встановлення факту проживання у неповнолітньому віці на території України в с. Русаківка, Білогірському районі Автономної Республіки Крим, на момент проголошення незалежності України, а саме, станом на 24 серпня 1991 року - відмовити. 
       В решті рішення суду залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.
       Вступна та резолютивна частини проголошена 30 липня 2025 року.
       Повний текст постанови складено 31 липня 2025 року.

       Головуючий:
       
       Судді: