Справа № 344/7585/25 
Провадження № 33/4808/517/25 
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Андрусів Л. М. 
Суддя-доповідач Шигірт Ф.С. 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі судді Шигірта Ф.С., з участю ОСОБА_1 та його захисника Любчика С.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Любчика С.Р. на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2025 року відносно ОСОБА_1 , –

в с т а н о в и в:
Постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 , визнано винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,6 грн.
Згідно постанови, ОСОБА_1 08 липня 2024 року о 18 год. 00 хв. по вул. Незалежності, 47 в м. Івано-Франківськ, керував транспортним засобом марки «Skoda Fabia» номерний знак НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога в КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» висновок лікаря 440 від 08.07.2024 року, чим порушив п.2.9.а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З постановою не погодився захисник Любчик С.Р. та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою, винесеною без всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин події. Серед апеляційних доводів зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення було складено без участі ОСОБА_1 , копію протоколу вручено не було, чим порушено право на захист. Справа не містить даних, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про виклик до УПП в Івано-Франківській області для складання протоколу.
Крім того, обставини адміністративного правопорушення в протоколі викладені неповно, що суперечить вимогам ч.1 ст.256 КУпАП. Так, протокол не містить фактичної картини події, а отже є дефектним з точки зору доказової сили. 
Суд першої інстанції визнав винуватість ОСОБА_1 на підставі висновку лікаря №440 від 08.07.2024 року, складеного за результатами медичного огляду. Проте зазначений висновок був сформований лише на основі позитивного результату тесту сечі на канабіноїди. Висновок не супроводжувався актом медичного огляду, а клінічні ознаки наркотичного сп`яніння не були зафіксовані відповідно до вимог Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 року, яка є обов`язковою для застосування у таких випадках. Тест є допоміжним засобом і не може самостійно засвідчувати наявність стану сп`яніння у момент керування транспортним засобом. Враховуючи, що не було виявлено клінічних ознак сп`яніння, а акт огляду не долучено до матеріалів справи, вказаний висновок є недійсним та не може вважатися допустимим доказом. 
Крім того, суд безпідставно відхилив усі клопотання ОСОБА_1 про відкладення судових засідань, у яких він просив врахувати стан свого здоров`я. До кожної заяви долучалися копії медичних висновків про тимчасову непрацездатність. Суд визнав їх неналежними, пославшись на відсутність даних про особу, хоча на документах був зазначений унікальний код пацієнта та в одному з висновків – повне ім`я і діагноз. Ці відомості дозволяють чітко ідентифікувати особу. Також долучено витяги рішення медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності III групи, що підтверджує хворобливий стан на момент судового розгляду. До того ж одне з судових засідань (03.06.2025) було зірване не через відсутність особи, а через оголошення повітряної тривоги, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання. 
Суд першої інстанції визнав Михайлинина винним виходячи з припущень, а не з беззаперечних доказів. За відсутності належних та допустимих доказів, усі сумніви мають тлумачитися на користь особи. Вина не доведена поза розумним сумнівом, що є необхідною умовою для притягнення особи до відповідальності. Судом першої інстанції допущено підміну ролей: замість незалежного арбітра він фактично став на бік сторони обвинувачення, самостійно оцінюючи та інтерпретуючи недоліки у доказах, що є порушенням принципу змагальності. Такі дії не узгоджуються з практикою ЄСПЛ, зокрема щодо справ, у яких адміністративні стягнення за своєю природою є репресивними та вимагають дотримання кримінального стандарту захисту. 
Просить постанову суду щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні захисник та ОСОБА_1 підтримали апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 апеляційному суду пояснив, що за декілька днів до події він вживав марихуану шляхом куріння. Це було разове вживання, проте при проходженні огляду на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, тест підтвердив наявність наркотичного засобу в сечі. Окрім дослідження сечі, він продував газоаналізатор на вміст алкоголю, а також проходив випробування на швидкість реакції. За наслідками такого огляду лікар склав висновок про перебування у стані наркотичного сп`яніння. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Вирішуючи питання про доведеність вини  ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, наведених в оскаржуваній постанові, суд першої інстанції дійшов правильних висновків.
Так, як на допиті під час досудового слідства (а.с. 16), так і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 підтвердив факт вживання наркотичного засобу – марихуани. 
З огляду на наявний у справі висновок лікаря складений на підставі акту медичного огляду на стан сп`яніння №440 від 08.07.2024 року, встановлено перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння. 
Порядок проведення огляду підтвердив і сам ОСОБА_1 , чим спростував апеляційні доводи, що висновок був сформований лише на основі позитивного результату тесту сечі на канабіноїди без встановлення клінічних ознак наркотичного сп`яніння та без складання акту медичного огляду.
Сторона захисту надала апеляційному суду відповідь генерального директора ОСОБА_2 , яким підтверджено вищенаведені обставини, зокрема, що висновок про наявність наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 сформований на основі клінічних проявів сп`яніння та скринінгу сечі на вміст наркотичних речовин з використанням швидких тестів.
Зазначені докази, у сукупності з показаннями ОСОБА_1 про вживання марихуани, є достатніми для висновків про перебування останнього у стані наркотичного сп`яніння.
Доводи про відсутність у справі акту огляду на стан сп`яніння, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки саме висновок лікаря є кінцевим результатом медичного огляду, складається на підставі акту огляду на стан сп`яніння і підставою для працівників поліції вважати особу такою, що перебувала у стані наркотичного сп`яніння.
Також безпідставними є доводи апелянта про обмеження права на захист через складання адміністративного протоколу без участі ОСОБА_1 . Зокрема, стороною захисту не зазначено, які саме можливості реалізувати право на захист особа безповоротно втратила через складання протоколу без її участі. Справа була направлена до суду, який належним чином неодноразово повідомляв ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи. ОСОБА_1 неодноразово подавав клопотання про відкладення розгляду справи, що підтверджує отримання ним судових повісток. Таким чином, він мав достатньо часу ознайомитися з матеріалами справи, надати докази та скористатися правовою допомогою.
Щодо тверджень про порушення права на участь у судових засіданнях, суд апеляційної інстанції зазначає, що неодноразові клопотання про відкладення розгляду справи були розглянуті судом належним чином, проте не знайшли свого підтвердження в частині неможливості участі особи у засіданні. Медичні довідки, які долучалися, не містили обставин, що повністю унеможливлюють участь у суді (наприклад, госпіталізації чи заборони пересування), а тому обґрунтовано не були визнані достатніми для відкладення судового розгляду протягом місяця. Наявність інвалідності III групи сама по собі не виключає можливості участі в судовому процесі.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 також мав можливість реалізувати всі свої права та не заявив, що ним втрачено можливість надати суду додаткові докази, пояснення, або в інший спосіб реалізувати свої права передбачені діючим законодавством.
Також, не знаходять підтвердження і доводи про недоліки в оформленні протоколу про адміністративне правопорушення. Зміст протоколу дає змогу чітко встановити, коли, де і за яких обставин було вчинено правопорушення, а також яка норма закону порушена. Суд першої інстанції, як орган, уповноважений на розгляд справи, надав належну оцінку вказаному документу у сукупності з іншими доказами.
Стосовно посилань на практику ЄСПЛ, апеляційний суд зауважує, що стандарт доведеності вини «поза розумним сумнівом» у справах про адміністративні правопорушення застосовується з урахуванням специфіки провадження та виду відповідальності. У цій справі сукупність зібраних доказів, зокрема висновок лікаря, протокол, пояснення ОСОБА_1 не викликають сумнівів у доведеності вини особи.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дав належну оцінку доказам, не порушив норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування постанови. 
Крім того, до початку розгляду справи, ОСОБА_1 заявив клопотання про закриття справи у зв`язку із закінченням строків передбачених ст.38 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що суд першої інстанції розглянув справу відносно ОСОБА_1 у строк передбачений ст.38 КУпАП для даної категорії справ. Закінчення строку накладення адміністративного стягнення на стадії апеляційного розгляду не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про залишення скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови – без змін.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника Любчика С.Р. залишити без задоволення. 
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                        Ф.С. Шигірт