ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2025 року          м.Дніпро         Справа №  908/2173/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії
головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач),  
суддів:  Дарміна М.О., Чередка А.Є.
секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства “НОВООЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ СІЛЬКОМУНГОСП” на рішення господарського суду Запорізької області від 18.10.2024 (суддя Мірошниченко М.В.)
у справі № 908/2173/24 
за позовом Комунального підприємства “Облводоканал” Запорізької обласної ради 
до відповідача Комунального підприємства “НОВООЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ СІЛЬКОМУНГОСП”
про стягнення 1201073,16 грн.

ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду Запорізької області звернулось Комунальне підприємство “Облводоканал” Запорізької обласної ради з позовом до відповідача: Комунального підприємства “НОВООЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ СІЛЬКОМУНГОСП” про стягнення 1201073,16 грн. заборгованості за послуги з водопостачання, з яких: сума основного боргу – 1156392,95 грн., 3% річних – 8869,14 грн., інфляційні втрати – 24990,85 грн., пеня – 10820,22 грн.
Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.10.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства “НОВООЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ СІЛЬКОМУНГОСП” на користь Комунального підприємства “Облводоканал” Запорізької обласної ради основний борг у розмірі 1156392,95 грн. (один мільйон сто п`ятдесят шість тисяч триста дев`яносто дві грн. 95 коп.), 3% річних у сумі 8837,71 грн. (вісім тисяч вісімсот тридцять сім грн. 71 коп.), інфляційні втрати в сумі  24990,85 грн. (двадцять чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто грн. 85 коп.), пеню в сумі 10781,98 грн. (десять тисяч сімсот вісімдесят одна грн. 98 коп.) та  витрати зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви в сумі 14412,04 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста дванадцять грн. 04 коп.).  В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням Комунальним підприємством “НОВООЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ СІЛЬКОМУНГОСП” подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати частково  рішення господарського суду Запорізької області від 18.10.2024 у справі № 908/2173/24 ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги  про стягнення №% річних, інфляційних втрат та пені задовольнити  згідно розрахунку відповідача, а саме: 3% річних в сумі  8 321,86 грн., інфляційні втрати  в сумі 23 759,91 грн. та пені в сумі 9 493,44 грн. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що розрахунки суду  в частині стягнення 3% річних в сумі 8    837,71 грн., інфляційних витрат в сумі 24    990,85 грн. та пені  в сумі 10    781,98 грн. необґрунтовані. Рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки судом неправильно установлені обставини, які мають значення для справи. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.01.2025 апеляційну скаргу Комунального підприємства “НОВООЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ СІЛЬКОМУНГОСП” на рішення господарського суду Запорізької області від 18.10.2024 у справі № 908/2173/24  залишено без руху. Скаржнику надано строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду докази сплати судового збору у сумі 4 542,0 грн., докази реєстрації електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі).
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства “НОВООЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ СІЛЬКОМУНГОСП” на рішення господарського суду Запорізької області від 18.10.2024 у справі № 908/2173/24.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від  28.04.2025  розгляд справи призначено на 17.07.2025. 
В судове засідання 17.07.2025 представники сторін не з`явилися. Були належним чином повідомлені про час розгляду справи. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі №11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України»    (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 у справі №910/12842/17 зазначав, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі №361/8331/18 зробив правовий висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Таким чином відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення; при цьому не повинні створюватися в зайвий раз передумови для порушення процесуальних строків розгляду справи.
Враховуючи те, що суд визнав необов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази належного їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання, колегія суддів вважає можливим здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними матеріалами.
Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом 01.06.2021 між Комунальним підприємством “Облводоканал” Запорізької обласної ради (надалі – Облводоканал) та Комунальним підприємством “Новоолександрівський сількомунгосп” (надалі – споживач) укладено договір №71а/8 про надання послуг з водопостачання (надалі – договір).
Відповідно до п. 1.1 договору Облводоканал забезпечує водопостачання через мережі централізованого водопостачання по магістральному водоводу Запоріжжя-Вільнянськ-Новомиколаївка споживачу (відповідачу) на господарські питні, побутові та технічні потреби для потреб споживача (відповідача) та споживачів (населення, бюджетні установи, інші споживачі) с. Новооленівка, с. Новоолександрівка, с. Григорівка Новоолександрівської територіальної громади  Запорізького району, де споживача визначено виконавцем послуг з водопостачання.
Згідно з п. 2.1 договір діє моменту підписання до 31.12.2021. У відповідності до ст. 631 Цивільного кодексу України сторони погодилися, що умови договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладання – з 01.06.2021.
Пункт 2.4 договору визначає, що договір пролонгується на наступний рік, якщо за місяць до його закінчення про його припинення не було письмово заявлено однією зі сторін.
Згідно з п. 5.1 договору розрахунок обсягів питної води споживача за розрахунковий період (календарний місяць) здійснюється відповідно до показань приладів обліку, встановлених у точці приєднання мереж споживача до системи централізованого водопостачання (магістрального водогону) Облводоканала.
Пунктом 5.2 договору визначено, що основним документом на оплату є акт-рахунок. Акти рахунки  виписуються споживачу представником облводоканалу  відповідно порядку, визначеному  в.п.5.2 Договору, при наявності особистого посвідчення в останній день кожного  місяця у трьох  примірниках (один примірник споживачу, два -  облводоканалу). Відповідальна особа споживача  зобов`язана підписати   Акти-рахунки у трьох примірниках та самостійно отримати в облводоканалі один примірник.
До 12 числа, наступного за звітним місяця, споживач зобов`язаний перерахувати на розрахунковий рахунок  облводоканалу суму вказану в Акті-рахунку. 
В пункті 6.2 Договору сторони погодили, що у разі несвоєчасного здійснення оплати за надані облводоканалом послуг споживач зобов`язаний   сплатити облводоканлу  пеню в розмірі 0,01% від суми боргу за кожен день прострочення оплати відповідно Закону  України «Про житлово-комунальні послуги». 
Додатковою угодою №1 до договору від 19.10.2021 сторони внесли зміни до преамбули договору та до пункту 3.2.12 договору щодо відповідальних осіб сторін.
Доказів припинення договору сторонами не надано.
На виконання умов договору позивачем за період: жовтень 2023 року, лютий-червень 2024 року надав відповідачу послуги з водопостачання на загальну суму 1 296 049,98 грн., про що в матеріали справи надано акти-рахунки: №4532/81106 від 31.10.2023 на суму 210104,83 грн.; №71а/8 від 29.02.2024 на суму 127539,72 грн.; №71а/8 від 31.03.2024 на суму 187469,14 грн.; №71а/8 від 30.04.2024 на суму 172282,96 грн.; №71а/8 від 31.05.2024 на суму 220762,34 грн.; №71а/8 від 30.06.2024 на суму 377890,99 грн. 
Вказані акти підписані  представниками сторін та скріплені печаткою  споживача. 
Відповідачем частково виконано зобов`язання щодо оплати наданих послуг
Платіжною інструкцією №14/11/2-23 від 15.11.2023 відповідачем сплачено суму 100000,00 грн. з призначенням платежу: “опл. за водопостач. у 10.2023; дог. №71а/8 від 01.06.2021, ду №9 від 10.11.23 акт-рах №71а/8 від 10.11.2023..”  та суму 100000,00 грн. платіжною інструкцією №158 від 22.05.2024 з призначенням платежу: “опл. за січень 2024 зг. акту вик. робіт від 31.01.2024”, з якої позивачем зараховано в оплату послуг спірного періоду суму 39657,03 грн., разом – 139657,03 грн. 
Відповідно довідки позивача, у зв`язку з тим, що на момент надходження оплати 22.05.2024 від відповідача в сумі 100000,00 грн. з призначенням “оплата за водопостачання за січень 2024 зг. акту вик. робіт від 31.03.2024” період січень 2024 року було сплачено повністю, то даний платіж зараховано в оплату наступних періодів: 
вересень 2023 року – 43989,29 грн. (повністю сплачено);
жовтень 2023 року – 39657,03 грн.;
листопад 2023 року – 3,00 грн. (повністю сплачено);
грудень 2023 року – 16350,68 грн. (повністю сплачено). 
Сума залишку заборговані за розрахунком позивача складає 1156392,95 грн.
Несплата відповідачем у повному обсязі суми вартості наданих послуг і стала причиною виникнення спору. 
Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2    статті 11 Цивільного кодексу України (ЦК України), є договір.
Відповідно до    статей 626 - 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до    статті 6 цього Кодексу    сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього    Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до приписів    ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до    ст. 526 ЦК України    зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього    Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Пунктом 5.2 договору визначено, що основним документом на оплату є акт-рахунок. До 12 числа, наступного за звітним місяця, споживач зобов`язаний перерахувати на розрахунковий рахунок  облводоканалу суму вказану в Акті-рахунку. 
Господарським судом, з урахуванням положень ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, було здійснено перевірки розрахунку позивача та встановлено, що строк оплати суми 210 104,83 грн. по акту-рахунку №4532/81106 від 31.10.2023 настав 13.11.2023 (з урахуванням вихідних днів). Строк оплати суми 127 539,72 грн. по акту-рахунку №71а/8 від 29.02.2024 настав 12.03.2024. Строк оплати суми 187 469,14 грн. по акту-рахунку №71а/8 від 31.03.2024 настав 12.04.2024.   Строк оплати суми 172282,96 грн. по акту-рахунку №71а/8 від 30.04.2024 настав 13.05.2024 (з урахуванням вихідних днів). Строк оплати суми 220 762,34 грн. по акту-рахунку №71а/8 від 31.05.2024 настав 12.06.2024. Строк оплати суми 377 890,99 грн. по акту-рахунку №71а/8 від 30.06.2024 настав 12.07.2024. 
За жовтень 2023 року відповідачем сплачено суму 100000,00 грн. платіжною інструкцією №14/11/2-23 від 15.11.2023, яка зарахована позивачем в оплату послуг за жовтень 2023 року. Сума залишку заборгованості  за жовтень 2023 року склала 110 104,83 грн. 
Платіжною інструкцією №158 від 22.05.2024 відповідачем сплачено суму 100000,00 грн. з призначенням платежу: “опл. за січень 2024..”, з якої позивачем зараховано в оплату послуг спірного періоду тільки суму 39 657,03 грн. (за жовтень 2023 року),  а решту суми зараховано за вересень 2023 року – в сумі 43 989,29 грн., листопад 2023 року – в сумі 3,00 грн. та грудень 2023 року – в сумі 16 350,68 грн. 
В ході розгляду справи сторонами подавалася до суду спільна заява про затвердження мирової угоди, згідно якої, відповідач визнав, що його заборгованість перед позивачем, на момент укладення цієї мирової угоди, за договором №71а/8 про надання послуг з водопостачання від 01.06.2021 за період жовтень 2023 року, лютий-червень 2024 року становить 1    156    392,95 грн. 
Господарський суд з урахування вказаних обставин встановив, що залишок заборгованості за жовтень 2023 року складає 70447,80 грн., за лютий 2024 року - 127539,72 грн., за березень 2024 року - 187469,14 грн., за квітень 2024 року - 172282,96 грн., за травень 2024 року - 220762,34 грн., за червень 2024 року - 377890,99 грн., разом – 1156392,95 грн.
Доказів погашення заборгованості у заявленому до стягнення розмірі відповідачем не надано. 
Таким чином колегія зазначає, що висновок суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу є правильним та обґрунтованим. 
Пунктом 3 ч. 1    ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Частина 1    статті 216 ГК України визначає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2    статті 217 ГК України    такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.
Так, згідно із частиною 1    статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування неустойки надано сторонам ч. 4    ст. 231 ГК України, в силу якої у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.
В пункті 6.2 Договору сторони погодили, що у разі несвоєчасного здійснення оплати за надані облводоканалом послуг споживач зобов`язаний   сплатити облводоканалу  пеню в розмірі 0,01% від суми боргу за кожен день прострочення оплати відповідно Закону  України «Про житлово-комунальні послуги». 
Позивачем заявлено до стягнення  пеню у розмірі 10    820,22 грн. за період з 13.11.2023  по 12.08.2024 у загальному розмірі 10820,22 грн.  
Господарським судом, з урахуванням встановлених строків оплати по актах-рахунках №4532/81106 від 31.10.2023, №71а/8 від 30.04.2024 здійснено перерахунок заявленої до стягнення суми пені та визнав обґрунтованою пеню у розмірі 10781,98 грн. В решті вимог в цій частині відмовив. 
Відповідно до  ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення 8869,14 грн. 3% річних за період з 13.11.2023 по 12.08.2024 та інфляційні втрати за період з листопада 2023 року по червень 2024 року в загальній сумі 24990,85 грн. 
Перевіривши розрахунки позивача господарським судом було здійснено власні розрахунки, та встановлено що за період з 14.11.2023 по 12.08.2024 сума 3% річних є обґрунтованою в розмірі 8837,71 грн. У стягненні 3% річних у сумі 31,43 грн. судом відмовлено. Суму втрат від інфляції   за період з листопада 2023 року по червень 2024 року судом визнано правильною та такою, що підлягає задоволенню у заявленому до стягнення розмірі.
Перевіривши викладені обставини, наведені розрахунки, врахувавши строк виконання зобов`язання та початок періоду прострочення, колегія встановила, що здійснені судом розрахунки правильні, з огляду на що висновок господарського суду про  наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог є правильним та обґрунтованим. 
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не погоджується   з рішенням суду в частині стягнення 3% річних, інфляційних  витрат та пені, вважає його необґрунтованим та  таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.  Окрім того зазначає, що судом неправильно установлені обставини, які мають значення  для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів. 
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі не зазначено які саме обставини було неправильно встановлено судом, які докази не враховано,  не наведено доводів щодо підстав їх спростування. Апелянтом  здійснено власний розрахунок заявлених позивачем до стягнення сум, проте не вказано на які суми здійснюються нарахування, за які періоди та порядок нарахування таких сум.
Колегією досліджено подані сторонами докази,  перевірено розрахунки зроблені судом та встановлено, що розрахунки здійснено правильно, з урахуванням вимог закону щодо нарахування таких сум. 
Таким чином колегія зазначає, що порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом під час перегляду справи в апеляційному порядку не встановлено.
Відповідно до частин третьої-четвертої    статті 13 ГПК України    кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи сукупність встановлених обставин, підтверджених відповідними доказами, з огляду на положення ст.ст. 74-80, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, зокрема, в частині стягнення пені у розмірі 29    159    653,18 грн.
З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені ним в апеляційній скарзі, не спростовують мотивів та висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим, відхиляються судом апеляційної інстанції, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського Запорізької області від 18.10.2024 у справі №908/2173/24.
Відповідно до    статті 73 ГПК України    доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі    статтею 77 вказаного кодексу    обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).
Відповідно до    статті 86 ГПК України    суд оцінює докази    за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.    Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.    Суд надає оцінку як зібраним у справі    доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
В силу приписів  статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Відповідно до    статті 129 Господарського процесуального кодексу України    судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст.  275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства “НОВООЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ СІЛЬКОМУНГОСП” на рішення господарського суду Запорізької області від 18.10.2024 у справі № 908/2173/24  залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Запорізької області від 18.10.2024 у справі № 908/2173/24   залишити без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Комунальне підприємство “НОВООЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ СІЛЬКОМУНГОСП”.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови підписано 05.08.2025

Головуючий суддя                                                            В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                 М.О.Дармін

Суддя                                                                                 А.Є. Чередко