Справа № 369/3057/25                                       Головуючий в суді І інстанції Патієвич А.Б.
Провадження № 33/824/3082/2025                    Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 липня 2025 року                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,
За участі секретаря судового засідання Лащевської Д.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
 
                                                                  ВСТАНОВИВ:     
                        
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№243560 09 лютого 2025 року, о 17 год. 15 хв, в с. Софіївська Борщагівка по вул. Молодіжна, 7, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, тремтіння рук, почервоніння очей, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України і вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року  ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 (однієї) тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян -17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з  ОСОБА_1  судовий збір на користь держави у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.
Не погодившись з такою постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Осадько О.О. подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що до протоколу про адміністративне правопорушення додано відеозапис, на якому співробітники поліції у ході спілкування з ОСОБА_1 спонукають його відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чим провокують його відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння.
Вказує, що один із співробітників зафіксованих на відеозаписі, намагається після слів ОСОБА_1 про недовіру приладу Драгер, повідомити про можливість пройти огляд у лікаря-нарколога, натомість інший співробітник поліції перешкоджає йому це зробити.
Внаслідок таких дій співробітників поліції ОСОБА_1 фактично спровоковано не лише на відмову від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, але і, позбавлено права пройти огляд на стан сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я.
Зазначає також про те, що із відеозапису не вбачається, яким чином поліцейський встановлював наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, та які саме ознаки виявлено.
На обґрунтування апеляційної скарги також зазначає, що дії співробітників поліції були спрямовані на отримання відмови від ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння та ненаданні інформації щодо можливості проведення огляду у лікаря нарколога - стверджувати про свідому відмову від проходження огляду на стан сп`яніння є передчасним.
Також вказує, що співробітниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП.
Звертає увагу на те, що відсутність документу, який підтверджує відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом лише підтверджує формальний характер встановлення ознак перебування останнього у стані сп`яніння та зневажливий підхід в оформленні адміністративних матеріалів.
В судовому засіданні захисник  ОСОБА_1 - адвокат Осадько О.О. апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити. 
Суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).
Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже,  ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 , відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№243560 09 лютого 2025 року, о 17 год. 15 хв, в с. Софіївська Борщагівка по вул. Молодіжна, 7, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, тремтіння рук, почервоніння очей, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився.
Відмова водія  ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння зафіксована на відео технічними засобами.
Своїми діями водій  ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.
Висновок суду про доведеність вини  ОСОБА_1  у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими доказами і є обґрунтованим.
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
Так, винність  ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№243560, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 10 лютого 2025 року, а також відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції.
Вказані докази отримані з додержанням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та направленні на огляд водія транспортного засобу ознаки алкогольного сп`яніння, а саме:  запах алкоголю з порожнини рота порушення координації рухів, порушення мови, почервоніння очей виявлені працівниками поліції 10 лютого 2025року у  ОСОБА_1  у розумінні п.2, 3, 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 9 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Вказані положення Кодексу повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У відповідності до п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 №1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
За приписами пункту 1 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів проводиться поліцейським лише за наявності у водіїв ознак алкогольного сп`яніння, в той час, як пунктом 12 цього розділу передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4, розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності  ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, грунтується на наявних у провадженні доказах, наданих посадовою особою, яка склала протокол.
Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції спонукали ОСОБА_1 відмовитись від проходження огляду, а також те, що його спровоковано на відмову суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки з відеозапису убачається, що працівники поліції зупинили ОСОБА_1 за порушення правил дорожнього руху, а саме за те, що він не увімкнув лівий поворот коли виїжджав з парковки. Факт керування підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує факт керування транспортним засобом марки «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 того вечора. Це підтверджується його розмовою з поліцейськими. 
В ході розмови з поліцейськими, ОСОБА_1 на запитання чи вживав він алкоголь, відповів «в мірах достатнього», а також після пропозиції пройти огляд на прилад Драгер відповів «покаже багато».
Як вбачається з відеозапису, працівником поліції було чітко і зрозуміло роз`яснено причину зупинки, ознаки алкогольного сп`яніння, які були виявлені у ОСОБА_1  під час спілкування і чітко пред`явлена вимога пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, наслідки відмови від проходження огляду, однак ОСОБА_1 категорично відмовився проходити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також відмовився пройти огляд у медичному закладі.
Отже, оскільки зупинка транспортного засобу ОСОБА_1 є законною, останній відповідно до вимог ПДР, був зобов`язаний виконувати законні вимоги поліцейського.
Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За змістом положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний:
- виконувати розпорядження поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;
- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.
Обставина щодо відмови від проходження огляду, яка є самостійною підставою для притягнення до відповідальності не спростована.
Апеляційний суд погоджується, що судом першої інстанції правильно встановлено, що працівниками поліції, було дотримано вимог ст. 266 КУпАП, під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Відповідно до Закону, у своїх діях поліцейський керується Інструкцією про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затв. Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (затв. Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року), Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затв.  Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року).
При цьому суд керується тим, що в документах, які надавались на підпис водієві на місці зупинки, останній не зазначав про те, що вважає дії НПУ незаконними та такими, що порушують права і свободи громадян України передбаченими Конституцією України.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
З матеріалів справи вбачається, що поліцейські роз`яснили ОСОБА_1 права, передбачені ст.268 КУпАП, адже у відповідній графі протоколу: «підпис особи, якій роз`яснено права та обов`язки передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи». У вказаній графі міститься власноручний підпис ОСОБА_1 (а.с.1).
Що стосується доводів про те, що ОСОБА_1 не відсторонили від керування транспортним засобом, то слід зазначити, що ст.266 КУпАП в частині відсторонення водія від керування транспортним засобом не містить вимоги щодо долучення до матеріалів справи будь-яких даних, які б підтверджували цей факт.
Крім того, слід зазначити, що не відсторонення працівниками поліції водія від керування транспортним засобом не звільняє останнього від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, якщо така вина у вчиненні правопорушення доведена у встановленому законом порядку.
 Також суд апеляційної інстанції враховує, що відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння, є грубим і досить поширеним правопорушенням. Дії вчинені ОСОБА_1 характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.
Водій має знати, що настає однакова відповідальність як за відмову від проходження огляду так і в разі, якщо такий огляд підтвердить стан сп`яніння. Тому посилання на те, що поліцейські знехтували основними правами, апеляційний суд не приймає до уваги, бо не знання водієм про відповідальність за відповідне правопорушення на переконання суду не може бути підставою для звільнення водія від такої відповідальності, що встановлена Законом. Відеозапис не містить доказів будь-якої провокації водія з боку поліцейських.
Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження  ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ним від адміністративної відповідальності.
При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Вина  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винності  ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обгрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Враховуючи наведене, постанова судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року є законною та обгрунтованою, і підстав для її скасування або зміни не вбачається.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
 
                                                               ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

  Суддя                                                                                  Т.О. Писана