ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7161/25 Справа № 192/600/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 81 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Красвітної Т.П.,
при секретарі - Травкіній В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргоюОСОБА_1 
на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2025 року про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу, у складі судді Стрельникова О.О.
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - 

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2025 року стягнуто в дохід Державного бюджету України з ОСОБА_1 штраф за невиконання процесуальних обов`язків в розмірі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908,40 грн. 
Стягнуто в дохід Державного бюджету України з ОСОБА_2 штраф за невиконання процесуальних обов`язків в розмірі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908,40 грн.
Роз`яснено позивачу та відповідачу, що у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин суд стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відкладено розгляд справи до 12 червня 2025 року до 09 години 30 хвилин, та повернуто без розгляду клопотання сторін.
Ухвала суду першої інстанції мотивована наявністю правових підстав для стягнення в порядку процесуального примусу з позивача та відповідача штрафу за невиконанням останніми процесуального обов`язку,
Не погодившись з такою ухвалою суду в частині стягнення штрафу в порядку процесуального примусу, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що сторони у справі 09 квітня 2025 року та 16 квітня 2025 року надіслали заяви до суду першої інстанції про розгляд справи без їхньої присутності, суд першої інстанції безпідставно вирішив відкласти розгляд справи на підставі положень статті 223 ЦПК України для чергового виклику сторін в судове засідання. Окрім того, суд першої інстанції повинен був розглянути справу по суті заявленого позову, оскільки сторони були повідомлені належним чином про розгляд даної справи, а в разі повторної неявки сторін повинен був ухвалити заочне рішення. Таким чином, судом порушенні права скаржника на доступ до правосуддя, та відсутні підстави для стягнення штрафу в порядку процесуального примусу.
З огляду на те, що ухвала суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення із ОСОБА_1 штрафу в порядку процесуального примусу, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині ухвала суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Цим вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає, з огляду на таке. 
Притягуючи ОСОБА_1 до відповідальності у зв`язку із невиконанням процесуальних обов`язків щодо обов`язкової явки в судове засідання у вигляді накладання штрафу, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 148 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2024 року, явка сторін в судове засідання визнана судом обов`язковою, при цьому сторони в судове засідання не з`явились, доказів на підтвердження причини неявки суду не надали, належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду. Враховуючи невиконання сторонами процесуального обов`язку, наявні правові підстави для стягнення в порядку процесуального примусу штрафу у розмірі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908,40 грн. 
Проте з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають нормам права, які підлягають застосуванню.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України участь особи, яка є стороною у цивільному процесі, в судових засіданнях особисто або через свого представника є процесуальним правом, а не обов`язком, цієї особи.
Згідно із частиною 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією із засад (принципипів) цивільного судочинства (стаття 2 ЦПК України).
Цивільний процесуальний кодекс України зобов`язує суд вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).
Пунктом 7 частини другої статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати інші процесуальні обов`язки визначені законом або судом.
Відповідно до пункту 3 частини другої, частини третьої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою. У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.
Пунктом 5 частини першої статті 144 ЦПК України встановлено, що заходами процесуального примусу є, зокрема, штраф.
Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом (частина друга цієї статті).
Відповідно до частини першої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин.
Отже, підставою для стягнення в дохід державного бюджету штрафу в порядку процесуального примусу є факт недобросовісної поведінки учасника судового процесу, ухилення, тобто уникнення, ігнорування вчинення дій, покладених судом без поважних причин, зловживання процесуальними правами, що має певну мету перешкоджання судочинству, та умисне, без поважних причин, неподання доказів або повідомлення про неможливість їх подання.
У відповідності до частини третьої статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Колегія суддів наголошує, що у разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, приписами статей 223,257 ЦПК України передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто, право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності.
Вказане узгоджується з правовими висновками викладеними Верховним Судом у постановах від 05 червня 2020 року у справі № 910/16978/19 та від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/8816/19.
При цьому, саме у разі подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності і лише в тому разі, якщо його нез`явлення перешкоджає розгляду справи, суд може визнати явку позивача обов`язковою та викликати його у судове засідання.
Таким чином, у разі постановлення судом ухвали про застосування заходів процесуального примусу до учасника справи у виді стягнення штрафу за невиконання процесуальних обов`язків - неявки в судове засідання за викликом суду, якщо його явка визнана судом обов`язковою, суд повинен обґрунтовано мотивувати в своїй ухвалі, яким чином неявка учасника справи свідчить про недобросовісність виконання ним процесуальних обов`язків чи створює протиправні перешкоди у здійсненні судочинства.
Разом з цим, як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої не навів обґрунтованих мотивів застосування заходу процесуального примусу (штрафу) до позивача, які б явно свідчили про недобросовісність позивача у виконанні процесуальних обов`язків чи створення перешкод у вирішенні заявленого спору по суті, лише зазначив, що в діях останнього наявні ознаки неналежного виконання своїх процесуальних обов`язків, зокрема неприбуття до суду особи, явка якої визнана судом обов`язковою, що унеможливлює продовження розгляду даної цивільної справи.
Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів підстави, які б перешкоджали розгляду справи на підставі позову, в якому останній просив розгляд справи здійснювати у його відсутність, та поданої заяви від 09 квітня 2025 року про розгляд справи без участі позивача та за для чого виникла гостра необхідність визнання його явки до суду обов`язковою, а тому колегія суддів приймає доводи скаржника щодо відсутності такої необхідності, враховуючи наявність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності та викладення в ній своєї позиції щодо вимог позову.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції безпідставно застосував до позивача відповідальність за невиконання процесуального обов`язку щодо обов`язкової явки в судове засідання без об`єктивних на те підстав, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, та є підставою для застосування норм статті 376 ЦПК України та скасування ухвали суду першої інстанції, як такої, що порушує право позивача на своєчасний та об`єктивний розгляд справи про розірвання шлюбу.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2025 року в частині стягнення із ОСОБА_1 штрафу в порядку процесуального примусу- скасувати.
В іншій частині ухвалу - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 06 серпня 2025 року
Повний текст судового рішення складено 15 серпня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна