ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року 
м. Київ

справа № 480/1450/25
адміністративне провадження № К/990/28118/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Блажівської Н.Є.,
суддів: Желтобрюх І.Л., Хохуляка В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області
на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року (суддя Кунець О.М.)
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2025 року (судді: Перцова Т.С.,  Макаренко Я.М., Жигилій С.П.),
у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Сумській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. Короткий зміст позовних вимог
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також - Позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області (далі також - ГУ ДПС, Відповідач), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС про виключення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з реєстру платника єдиного податку від 4 листопада 2024 року вих. № 8018/18-28-24-09-03 (далі також - Рішення № 8018/18-28-24-09-03);
- зобов`язати ГУ ДПС поновити ФОП ОСОБА_1 статус платника єдиного податку другої групи з 1 жовтня 2024 року та відновити в Реєстрі платників єдиного податку відомості про статус ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного податку другої групи з 1 жовтня 2024 року.
Разом з позовом Позивачем подано заяву про забезпечення адміністративного позову, в якій він просив суд зупинити Рішення № 8018/18-28-24-09-03 до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
Необхідність вжиття ініційованих заходів забезпечення позову Позивач обґрунтовувала тим, що:
- у випадку анулювання реєстрації платником єдиного податку суб`єкт господарювання не може бути платником цього податку з дати вилучення з відповідного Реєстру та повинен перейти на загальну систему оподаткування;
- у разі перебування ФОП ОСОБА_1 на загальній системі оподаткування він буде зобов`язаний сплачувати податок з доходів фізичних осіб за ставкою 18%, що значно перевищує рівень податків, які він має сплачувати при здійсненні такої діяльності при застосуванні спрощеної системи оподаткування та звітності, робить подальшу його діяльність збитковою, що матиме своїм наслідком припинення здійснення господарської діяльності;
- метою вжиття заходів забезпечення позову є забезпечення можливість реального виконання рішення суду й уникнення будь- яких труднощів при його виконанні у разі задоволення позову, оскільки внаслідок анулюванні реєстрації платником єдиного податку другої групи Позивачу буде змінено систему оподаткування, що зумовить застосування штрафних санкцій;
- невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення праві і інтересів Позивача, для захисту яких він звернувся до суду;
- обраний спосіб забезпечення позову відповідає його предмету та вжиття таких заходів спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. 
1.2. Короткий зміст оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій
Сумський окружний адміністративний суд ухвалою 25 лютого 2025 року заяву ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнив та зупинив дію Рішення № 8018/18-28-24-09-03 до набрання законної сили рішенням суду у справі №480/1450/25.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виснував, що:
- прийняття Рішення № 8018/18-28-24-09-03 матиме суттєві наслідки для Позивача у вигляді зміни системи оподаткування зі спрощеної на загальну. В свою чергу, зміна системи оподаткування призведе до того, що на Позивача буде покладено додаткове податкове навантаження у вигляді податку на прибуток та податку на додану вартість, що в свою чергу може суттєво вплинути на ведення господарської діяльності, звільнення працівників підприємства, розірвання договірних відносин з контрагентами, тощо;
- відновлення порушених прав без вжиття заходів забезпечення позову вимагатиме значних зусиль, оскільки у разі задоволення позовних вимог Позивач знову матиме право перебувати на спрощеній системі оподаткування, що в свою чергу потягне за собою вжиття заходів щодо зміни порядку звітування до контролюючих органів, сплати податків, тощо;
- обраний Позивачем спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, вжиття таких заходів спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.
Другий апеляційний адміністративний суд постановою 29 травня 2025 року апеляційну скаргу ГУ ДПС задовольнив частково: ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року у справі № 480/1450/25 - змінив, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови, а абзац другий її резолютивної частини у наступній редакції: «Зупинити з 30.09.2024 дію рішення Головного управління ДПС у Сумській області про виключення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з реєстру платника єдиного податку від 4 листопада 2024 року № 8018/18-28-24-09-03 до набрання законної сили рішенням суду у справі №480/1450/25.»; в іншій частині задоволення заяви про забезпечення позову, ухвала суду першої інстанції залишена без змін.
Ухвалюючи постанову, суд апеляційної інстанції виходив з наступного:
- з 30 вересня 2024 року ФОП ОСОБА_1 виключений з Реєстру платників єдиного податку, що має наслідком зміну системи оподаткування (на платника ПДВ), внаслідок чого на Позивача буде покладено додаткове податкове навантаження у вигляді сплати податку на прибуток та податку на додану вартість, що в свою чергу може суттєво вплинути на ведення господарської діяльності, розірвання договірних відносин з контрагентами, та може зумовити застосування штрафних санкцій, що об`єктивно призведе до зупинення його діяльності з вирощування винограду, яка є специфічною та сезонною, та матиме наслідком ускладнення або неможливість відновлення господарської діяльності;
- діяльність ФОП ОСОБА_1 може здійснюватись лише за наявності можливості складання та подання відповідної податкової звітності та сплати обов`язкових податків;
- відновлення порушених прав Позивача без вжиття заходів забезпечення позову вимагатиме значних зусиль, оскільки у разі задоволення позовних вимог Позивач знову матиме право перебувати на спрощеній системі оподаткування, що в свою чергу потягне за собою вжиття заходів щодо зміни порядку звітування до контролюючих органів, сплати податків, тощо;
- невжиття заходів забезпечення позову в цьому випадку може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення прав і інтересів Позивача, для захисту яких він звернувся до суду.
- обраний Позивачем спосіб забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії Рішення  № 8018/18-28-24-09-03 до набрання законної сили рішенням суду у цій справі відповідає його предмету та, вжиття таких заходів спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог;
- вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті, а спрямоване на забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позову та недопущення настання негативних наслідків для Позивача щодо існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також інших осіб.
Підставами для зміни ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року у справі № 480/1450/25 судом апеляційної інстанції визначено, те, що суд першої інстанції дійшовши обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування у спірних правовідносинах заходів забезпечення позову, водночас при цьому не визначив дати, з якої слід зупинити дію Рішення № 8018/18-28-24-09-03.
2. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
2.1. Доводи Відповідача (особи, яка подала касаційну скаргу)
У касаційній скарзі Відповідач стверджує про ухвалення судами попередніх інстанцій рішень з порушенням норм процесуального права, які просить скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Зазначає, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції не враховано висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 21 травня 2020 року у справі №820/5346/17, від 19 листопада 2019 року у справі №200/5738/19, від 28 березня 2018 року у справі №800/521/17.
Наголошує на тому, що Податковим кодексом України (далі ПК України ) не передбачено термін «зупинити дію рішення про виключення з реєстру єдиного податку». Відповідно до норм ПК України платника податків можу бути або включено до Реєстру платника єдиного податку, або виключено з нього. Відтак, у зв`язку із відсутністю механізму зупинення дії рішення про виключення фізичної особи-підприємця з реєстру платника єдиного податку єдиним можливим спосіб виконати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року, залишену в силі постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2025 року є включення Позивача до відповідного реєстру що, як наслідок, є вирішенням спору по суті.
Зазначає, що Позивач у своїй заяві про забезпечення позову не наводив жодних аргументів та доводів про те, що його виключення з Реєстру платника єдиного податку призведе до: зупинення діяльності з вирощування винограду; неможливості продовження сезонних робіт; ускладнення або неможливості відновлення господарської діяльності.
Стверджує, що суди попередніх інстанцій вийшли за межі заявлених Позивачем вимог та обставин на які він посилався в заяві про забезпечення позову, а їх висновки ґрунтуються на припущеннях, які не були доведені Позивачем під час розгляду справи належними та допустимими доказами.
Вказує, що суди попередніх інстанцій не врахували, що Позивач не надав жодних доказів, які б свідчили про: очевидні ознаки протиправності рішення та небезпеку заподіяння правам та інтересам ФОП ОСОБА_1 ; застосування штрафних санкцій; можливість зупинення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 ; виникнення труднощів чи неможливість, відновлення господарської діяльності Позивача, без вжиття заходів забезпечення позову. 
Відзначає, що сам по собі факт прийняття рішення, яке ймовірно стосується прав та інтересів Позивача, не може автоматично свідчити про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, водночас факт порушення прав та інтересів Позивача підлягає доведенню у встановлено законом порядку.
Звертає увагу на те, що перехід до іншої системи оподаткування сам по собі не є об`єктом даного спору і не може автоматично вважатися загрозою, яка б прямо ускладнювала виконання рішення за позовом, який розглядається.
Наголошує на тому, що підставою виключення Позивача з Реєстру платників єдиного податку стала несплата ним протягом двох послідовних кварталів у порядку, у встановленому ПК України, податкового боргу в розмірі 7895,76 грн, що виник відповідно до підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України. Вказане є неприпустимим в умовах воєнного стану на території України.
2.2. Позиція Позивача (особи, що подала відзив на касаційну скаргу)
Позивач вважає, що рішення суду першої інстанції, в частині, яка не була змінена, та постанова суду апеляційної інстанції є обґрунтованими і законними, просить залишити їх в силі, а касаційну скаргу - без задоволення.
Вказує, що при анулюванні реєстрації платником єдиного податку другої групи йому буде змінено систему оподаткування, що зумовить застосування штрафних санкцій та призведе до зупинення його діяльності й матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності, у зв`язку з чим для відновлення його прав та інтересів необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Відтак, у спірних правовідносинах метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів ФОП ОСОБА_1 , а також можливість реального виконання рішення суду й уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у разі задоволення позову. 
Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії Рішення № 8018/18-28-24-09-03 потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування, оскільки зупинення господарської діяльності Позивача призведе до незворотних наслідків, а відновлення ділових зав`язків, нормалізація ведення господарської діяльності з урахуванням введення на усій території України правового режиму воєнного стану, що зумовило погіршення умов ведення бізнесу, зумовить виникнення у Позивача необхідності докласти значних зусиль і витрат у разі задоволення його позову.
Стверджує, що у разі задоволення позовної заяви йому доведеться анулювати реєстрацію платника ПДВ та в подальшому здійснювати заходи щодо анулювання (визнання нечинними/недійсними) всіх виписаних та зареєстрованих податкових накладних щодо всіх контрагентів за весь період з початку реєстрації платником ПДВ до набрання чинності рішенням суду у цій справі
Покликається на те, що доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій фактично ухвалили рішення у справі без розгляду справи по суті, є необґрунтованими, оскільки в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті.
Вказує, що доводи Відповідача про те, що суд апеляційної інстанції в постанові застосував норму права без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 21 травня 2020 року у справі №820/5346/17, від 19 листопада 2019 року у справі №200/5738/19, від 28 березня 2018 року у справі №800/521/17 від 28 березня 2018 року, не можуть бути прийняті, оскільки правовідносини в зазначених справах стосувалися дати прийняття рішення податковим органом про анулювання реєстрації платника єдиного податку.
3. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
3.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а також арґументи наведені у відзиві на касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів виходить з такого.
Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Рішенням №8018/18-28-24-09-03 Позивача виключено з Реєстру платників єдиного податку.
З посиланням на положення процесуального законодавства Позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просив зупинити дію Рішення 8018/18-28-24-09-03 до набрання законної сили рішенням суду у справі.
В аспекті наведених у касаційній скарзі доводів Суд звертає увагу на таке.
Частинами першою та другою статті 150 КАС України                                                                                                                              встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга        статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста        статті 154 КАС України).
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Згідно із Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів у конкретній справі з урахуванням, зокрема, розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2019 року у справі №705/4587/17, від 16 квітня 2024 року у справі №120/15171/23 сформулював правову позицію, згідно з якою, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
За сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 27 квітня 2023 року у справі №140/8127/22, від 16 квітня 2024 року у справі №120/15171/23, від 4 грудня 2024 року у справі №500/3027/24, від 4 лютого 2025 року у справі № 280/8758/24, 20 лютого 2025 року у справі № 280/9044/24, 15 січня 2025 року у справі № 520/20854/24, для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи й поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої        статті 150 КАС України.
В постанові від 13 березня 2025 року у справі № 160/23707/24 Верховним Судом зазначено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позов та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
В постанові від 19 жовтня 2023 року у справі №440/9568/22 Верховний Суд вказав, що вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
При вирішенні питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до оспорюваного рішення Відповідач виключив Позивача з Реєстру платників єдиного податку
Так, правові засади, на підставі яких здійснене відповідне виключення з Реєстру платників єдиного податку та відповідно анулювання реєстрації платником єдиного податку третьої групи, визначаються положеннями ПК України.
Відповідно до пункту 299.11 статті 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Згідно з підпунктом 3 пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.
Підпунктом 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 198 ПК України встановлено, що Платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, зокрема, у разі наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.
Згідно з пунктом 183.4 статті 183 ПК України у разі переходу осіб із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку, на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, у випадках, визначених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, за умови, що такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом  181.1 статті 181 цього Кодексу, реєстраційна заява подається не пізніше 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом. Якщо такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 182.1 статті 182 цього Кодексу, реєстраційна заява подається у строк, визначений пунктом 183.3 цієї статті.
Пунктом 181.1 статті 181 ПК України визначено, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі операцій з постачання товарів/послуг з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі (зокрема, але не виключно шляхом встановлення спеціального застосунку або додатку на смартфонах, планшетах чи інших цифрових пристроях), нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.
Отже, анулювання реєстрації платником єдиного податку другої групи відбувається за чітко визначених та передбачених ПК України підстав й може бути реалізоване шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку.
Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.
Позивач, як в заяві про забезпечення позову, так і у відзиві на касаційну скаргу покликається на те, що у випадку анулювання його  реєстрації платником єдиного податку він буде зобов`язаний перейти на загальну систему оподаткування та сплачувати податок з доходів фізичних осіб за ставкою 18%, що значно перевищує рівень податків, які він має сплачує, як платник єдиного податку другої групи, що робить подальшу його діяльність збитковою та матиме своїм наслідком припинення здійснення ним господарської діяльності. А також вказує, що метою вжиття заходів забезпечення позову є забезпечення можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь- яких труднощів при його виконанні у разі задоволення позову, оскільки відновлення його господарської діяльності у разі її зупинення погребуватиме значних зусиль.
З огляду на викладене за наслідками оцінки наведених Позивачем доводів та доказів, наданих на їх підтвердження, суди попередніх інстанцій обґрунтовано вказали на існування підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки метою вжиття заходів забезпечення позову у цій справі є уникнення порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів Позивача, а також забезпечення можливості реального виконання рішення суду й уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у разі задоволення позову. Так, при анулюванні реєстрації платником єдиного податку другої групи Позивачу буде змінено систему оподаткування, що зумовить покладення на нього додаткового податкового навантаження у вигляді збільшеної ставки податку на прибуток. При цьому судами попередніх інстанцій обґрунтовано прийнято до уваги покликання Позивача на те, що не вжиття заходів забезпечення адміністративного позову в цьому випадку може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та матиме наслідком заподіяння також шкоди правам, свободам та інтересам третіх осіб.
Суди попередніх інстанцій також обґрунтовано вважали, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та вжиття таких заходів спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.
Колегія суддів зазначає, що в цьому випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 160/11784/23, від 14 січня 2025 року у справа № 280/9045/24, від 04 лютого 2025 року у справі № 280/8758/24, від 20 лютого 2025 року у справі № 280/9044/24, від 06 березня 2025 року у справі № 420/25688/24.
Відповідач, обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, покликається на правові висновки Верховного Суду та вважає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд апеляційної інстанції  їх безпідставно не врахував.
Втім, підстав вважати, що суд першої інстанції при  ухваленні рішення в незміненій частині та апеляційний суд при ухваленні постанови не врахували позиції Верховного Суду щодо застосування положень КАС України, які визначають правила забезпечення позову, немає.
Скаржник безпідставно посилається на висновки Верховного Суду у постановах від 21 травня 2020 року у справі №820/5346/17, від 19 листопада 2019 року у справі №200/5738/19, від 28 березня 2018 року у справі №800/521/17, оскільки ці висновки зроблені виходячи з конкретного способу забезпечення позову у межах окремого спору та предмету його розгляду. Варто зауважити, що у кожних окремих правовідносинах при застосуванні судом одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судом в цій справі, проте це не свідчить про неправильне застосування норми матеріального права, а вказує на відмінність фактичних обставин та доказової бази. Різниця у встановлених обставинах у сукупності з наданими сторонами доказами об`єктивно впливає на умови застосування правових норм.
Відтак, висновки Верховного Суду у наведених Відповідічем рішеннях Верховного Суду не доводять відмінного з цією справою правозастосування, оскільки ухвалені за інших фактичних обставин та виходячи з конкретних доводів окремих заяв про забезпечення позову, тому не є релевантними.
Верховний Суд в постанові від 15 березня 2024 року у справі №500/5854/23 зауважив, що у кожних окремих правовідносинах при застосуванні судом одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судом в цій справі, проте це не свідчить про неправильне застосування норми матеріального права, а вказує на відмінність фактичних обставин та доказової бази. Різниця у встановлених обставинах у сукупності з наданими сторонами доказами об`єктивно впливає на умови застосування правових норм.
Підсумовуючи викладене, суд касаційної інстанції зазначає, що аргументи касаційної скарги про неправильність зробленого судами попередніх інстанцій висновку є безпідставними.
Суд касаційної інстанції наголошує, що інститут забезпечення адміністративного позову є складним та специфічним інструментом, призначення якого полягає у створенні можливості реального й ефективного захисту прав, свобод і законних інтересів, зокрема фізичних та юридичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, що реалізується в залежності від індивідуальних фактичних обставин конкретної справи, що й зумовлюють різні висновки щодо наявності підстав для його застосування.
Відтак Суд звертає увагу, що висновку в цій справі сформовані виходячи індивідуальних особливостях фактичних обставин саме цієї справи.
Суд акцентує увагу на тому, що забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення лише тимчасово забороняє застосування передбачених цим актом заходів до вирішення спору по суті.
Касаційна скарга не містить інших відомостей про обставини, які б свідчили про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права при ухваленні судових рішень, а тому колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, в частині, яка не була замінена та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
3.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 345, 350, 355, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області залишити без задоволення, а ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року, в незміненій частині, та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                                        Н.Є. Блажівська
Судді:                                                                                                                            І.Л. Желтобрюх
                                                                                                                                     В.В. Хохуляк