КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2025 року
 
справа № 752/6556/24
 
провадження № 22-ц/824/2172/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Музичко С.Г.,
суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П,
при секретарі: Шереметьєвій М.В.
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 
заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 липня 2024 року, постановленого під головуванням судді Слободянюк А.В., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, -
ВСТАНОВИВ:
До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про визнання її та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що проживали однією сім`єю.
На обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що вона, разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю протягом останніх десяти років в м. Маріуполь, Донецької області, але не перебували у шлюбі. 
За час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку, робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту. 
Оскільки вони спільно проживали у м. Маріуполі, вона не може надати будь-яких документальних доказів цих обставин. Шлюб не реєстрували офіційно, оскільки до війни не вважали це за потрібне, хоча в подальшому мали такий намір. 
Факт спільного проживання подружжя можуть підтвердити фотографії їх родини, а також сестра ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , яка впродовж їх з чоловіком сумісного проживання на постійний основі підтримувала з ними дружні сімейні відносини.
Після повномасштабного вторгнення, 06 липня 2023 року її чоловіка було мобілізовано та зараховано до списків особового складу до військової частини НОМЕР_1 на посаду розвідника-телефоніста другого розвідувального відділення розвідувального взводу, другого штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 . 
Під час проходження військової служби чоловік заявниці неодноразово здійснював перекази грошових коштів на рахунок заявниці, що свідчить про наявність спільного бюджету та утримання спільної дитини. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 року її чоловік зник безвісти під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту АДРЕСА_3. 
17 листопада 2023 року з ІНФОРМАЦІЯ_2 їй надійшло сповіщення як сім`ї (близьких родичів) зниклого безвісти, в якому її, як дружину, було сповіщено про те, що її чоловік ОСОБА_3 зник безвісти. 
Звернувшись у грудні 2023 року до командування військової частини НОМЕР_1 з заявою про виплату грошового забезпечення, у лютому 2024 року вона отримала відмову через відсутність інформації та документів, що підтверджують родинний зв`язок з її чоловіком, а саме свідоцтва про шлюб. Саме ці обставини і стали підставою для звернення до суду з цією заявою.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09 липня 2024 року у задоволені заяви відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.
Вимоги обґрунтовані тим, що в додатках до заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю додано копію договору оренди квартири, що підтверджує подання заяви до суду за місцем проживання, а не для того, щоб цей договір суд врахував як доказ, який підтверджує факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 . Свідок, який був допитаний в суді першої інстанції, є сестрою безвісті зниклого, ОСОБА_3 , тобто не є родичем заявниці і не може бути заінтересованою особою у призначенні виплат. 
Зазначає, що суд не взяв до уваги показання свідка, яка підтвердила факт сумісного проживання сторін.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися,  про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявницею не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю, а також, те, що факт, який вона просить встановити не викликає для неї юридичних наслідків.
Суд першої інстанції дійшов таких висновків з огляду на те, що заявницею не доведено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як жінки та чоловіка, тобто наявність сім`ї, зокрема, що заявниця з ОСОБА_3 постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин з ОСОБА_3 .
Заявниця не надала суду переконливих доказів проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю, як-то спільні фото, сплата комунальних платежів, одна й та ж адреса реєстрації місця проживання, спільне придбання будь-якого майна, тому суд вважав цю обставину не доведеною.
Суд першої інстанції зазначив, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету для якої необхідне його встановлення. Метою встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , заявниця вказала отримання виплат грошового забезпечення зниклого безвісти чоловіка. 
Суд дійшов висновку, що оскільки заявниця за встановленими обставинами у справі не набула прав подружжя, вона не має права на отримання виплат зазначених нею у заяві, тобто факт, який вона просить встановити не викликає для неї юридичних наслідків.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом встановлено, що згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06 липня 2023 року № 192, військовослужбовців, які прибули з військової частини НОМЕР_2 , згідно з розпорядженням начальника Генерального штабу Збройних сил України від 29 червня 2023 року № 300/ПУ/1924/П/дск зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06 липня 2023 року №185-РС з 06 липня 2023 року зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення і призначено на посаду солдата ОСОБА_3 - розвідувальником-радіотелефоністом 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 2 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , з 06 листопада 2023 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення в пункті постійної дислокації зі сніданку 07 липня 2023 року і вважати таким, що з 06 липня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2 730,00 грн на місяць, шпк «солдат». 
Наказано виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 556 % від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 08 грудня 2023 року № 10204 солдат ОСОБА_3 дійсно в період з 14 липня до ІНФОРМАЦІЯ_3 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Костянтинівка Донецької області. 
Підстава: бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 10 липня 2023 року № 1611 дск; наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14 липня 2023 року № 200; наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від ІНФОРМАЦІЯ_3 року; журнал бойових дій військової частини НОМЕР_1 інв № 70т від 13 липня 2023 року.
17 листопада 2023 року за вих. № 2/2413, за підписом тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 майора ОСОБА_6 , гр. ОСОБА_1 , на адресу: АДРЕСА_1 , надійшло сповіщення сім`ї (близьких родичів) зниклого безвісти про те, що її чоловік, солдат ОСОБА_3 , 1987 року народження, розвідник-радіотелефоніст 2 розвідувального відділення розвідувального взводу НОМЕР_3 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 за попередньою інформацією, ІНФОРМАЦІЯ_3 року зник безвісти в районі с. АДРЕСА_3 під час штурмових дій противника, гідно виконуючи свій обов`язок. Залишився вірним присязі, беручи участь в обороні та стримуванні збройної агресії російської федерації. Це сповіщення є документом для порушення клопотання про призначення пенсії (допомоги) і наданні пільг, установлених законодавством України.
06 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_3 , в якій просила нарахувати і виплатити їй грошове забезпечення безвісно відсутнього ОСОБА_3 , 1987 року народження, розвідник-радіотелефоніст 2 розвідувального відділення розвідувального взводу НОМЕР_3 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 . Додаток: копія сповіщення від 17 листопада 2023 року; копія паспорта; копія номера рахунку з АТ КБ «ПриватБанк».
Командиром Військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_7 18 лютого                          2024 року за вих. № 5158 на ім`я ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , спрямовано повідомлення, відповідь на лист від 06 грудня 2023 року щодо виплати належних коштів за військовослужбовця ОСОБА_3 . Посилаючись на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 та розділ ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 зазначено, що в наданих нею документах відсутня інформація та документи, які б підтверджували родинний зв`язок, а саме копія свідоцтва про шлюб. Запропоновано звернутися до суду.
На підтвердження факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , як доказ ведення спільного господарства, сімейного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявність між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків заявницею надано договір оренди квартири від 01 березня 2024 року за адресою: АДРЕСА_2 , виписку за карткою і додатковим рахункам договору ОСОБА_1 за період з 01 січня 2023 року до 31 грудня 2023 року в АТ КБ «ПриватБанк», платіжні інструкції                   АТ КБ «ПриватБанк» від 27 до 30 вересня 2023 року про переказ власних коштів ОСОБА_3 на рахунок ОСОБА_1 в розмірі 29 900,00 грн, та ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_3 в розмірі 3 000,00 грн відповідно, замовлення ОСОБА_1 в інтернет-магазині від 27 вересня 2023 року № 2766495040 на придбання ноутбуку Lenovo та аксесуарів на загальну суму 25 884,16 грн, накладна про отримання посилки, скріншоти переписки з ОСОБА_3 .
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона троюрідна сестра ОСОБА_3 . До мобілізації у 2023 році її брат разом із ОСОБА_1 та сином ОСОБА_8 проживали в Охтирському районі Сумської області з 2014 року. До цього жили в                      м. Маріуполь з 2010 року. З початком війни ОСОБА_1 поїхала з сином до Чехії, а брат на війну. ОСОБА_8 - син ОСОБА_3 , однак прізвище у нього ОСОБА_9 . В Маріуполі вони жили разом, вели спільне господарство, були однією сім`єю.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Частиною сьомою статті 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до положень статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Відповідно до статті 6 Конвенції судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.
Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) зазначила, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю її та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з вимогами частини 4 статті 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.
Обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення чоловіком та жінкою спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.
Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявниця не довела та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як жінки та чоловіка, тобто наявність сім`ї, зокрема, що вона з ОСОБА_3 постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин з ОСОБА_3 .
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що виписка з особового рахунку ОСОБА_1 підтверджує факт перерахування грошових коштів за період з 01 січня 2023 року до 31 грудня 2023 року ОСОБА_3 , але такий перерахунок не є переконливим доказом того, що ці кошти були призначені для забезпечення їх сумісного побуту.
Доказів проживання як одна сім`я останні десять років в м. Маріуполь позивачка не надала.
Колегія суддів врахувала те, що заявниця не надала суду переконливих доказів проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю, зокрема, спільних фото, сплати комунальних платежів, одна й та ж адреса реєстрації місця проживання, спільне придбання будь-якого майна, тому суд вважає дану обставину не доведеною.
Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що платіжні інструкції на перерахування коштів, за які в подальшому було придбано ноутбук та аксесуари до нього, не є доказом понесених витрат на потреби сім`ї. У ОСОБА_1 є син, зі слів заявниці спільний із ОСОБА_3 , однак доказів зазначеної обставини суду не надано.
Скріншот переписки з ОСОБА_3 свідчить про спілкування та наявність стосунків між ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , однак ніяк не свідчить про сімейні відносини.
Суд встановив, що метою встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , заявниця вказала отримання виплат грошового забезпечення зниклого безвісти чоловіка.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (надалі - Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі
Відповідно до статті 2 Закону № 2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Частиною першою 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини шостої статті 9 Закону № 2011-XII, за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому    законом    порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.
07 червня 2018 року наказом Міністерства оборони України № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (надалі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Розділом ХХХ Порядку № 260 регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.
Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим (пункт 2 Розділ ХХХ Порядку № 260).
Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначає Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 (надалі - Порядок № 884).
Під терміном «безвісно відсутній військовослужбовець» слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку № 884).
Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Згідно із пунктом 4 Порядку № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку № 884, командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.
Відповідно до пункту 7 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
За змістом статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя є шлюб (частина 1 статті 36 СК України).
Таким чином, оскільки заявниця за встановленими обставинами у справі не набула прав подружжя, вона не має права на отримання виплат зазначених нею у заяві, тобто факт, який вона просить встановити не викликає для неї юридичних наслідків.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, а також, про те, що факт, який вона просить встановити не викликає для неї юридичних наслідків.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги показання свідка, яка підтвердила факт сумісного проживання сторін є неприйнятним, оскільки суд першої інстанції врахував всі надані суду покази свідків та дав їм належну оцінку.
Оцінка судом першої інстанції договору оренди квартири як підтвердження факту проживання заявниці однією сім`єю з ОСОБА_3 , а не як підтвердження місця проживання заявниці не є порушенням норм процесуального права та підставою для скасування судового рішення.
Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого судового рішення.
Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 25 червня 2025 року.
Суддя-доповідач
Судді