УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/6146/23 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М. 
Категорія 55 Доповідач Борисюк Р. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Галацевич О.М., Павицької Т.М.,        
з участю секретаря 
судового засідання         Смоляра А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 278/6146/23 за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Бородіна Дмитра Вікторовича до Акціонерного товариства "Ідея банк", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Корольовський відділ ДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих коштів,
за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Ідея банк» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року представник ОСОБА_1 – адвокат Бородін Д.В. звернувся з даним позовом та після зміни предмету позову (а.с.82-85) просив:
- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 23 листопада 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М., зареєстрований в реєстрі за № 1535, про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея банк» заборгованості в сумі 76 647,11 грн;
- стягнути з АТ «Ідея банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у розмірі 61 349,94 грн;
- стягнути з АТ «Ідея банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір та витрати на професійну (правничу) допомогу в сумі 10 000,00 грн.
Позов мотивувався тим, що 23 листопада 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. було вчинено виконавчий напис № 1535 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея банк» заборгованості в сумі 76 647,11 грн.
Даний виконавчий напис був вчинений із порушенням діючого законодавства України та за відсутності доказів безспірності заборгованості, тому вважає, що грошові кошти в сумі 61 349,94 грн, стягнуті із ОСОБА_1 безпідставно та мають бути стягнуті із відповідача на її користь на підставі статті 1212 ЦК України.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2024 року позов задоволено повністю та вирішено питання судових витрат.
У поданій апеляційній скарзі, представник АТ «Ідея банк» просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.
Представник вказує, що суд першої інстанції зробив помилкові висновки, що заміна кредитора у даних правовідносинах не відбулася, та не встановив належного відповідача у справі, а відтак помилково стягнув грошові кошти з АТ «Ідея банк» в розмірі 61 349,94 грн, як безпідставно отримані, а також зробив помилкові висновки щодо застосування строків позовної давності.
Зазначає, що всі кошти, що були стягнуті у виконавчому провадженні № 53155842, після надходження на рахунки, відкриті в АТ «Ідея банк» були перераховані відповідно ТОВ «НФС» за період з 30 червня 2017 року по 14 лютого 2022 року на загальну суму 50 095,17 гри та ТОВ «Росвен Інвест Україна» за період з 01 серпня 2023 року по 28 грудня 2023 року на загальну суму 13 715,25 грн.
Звертає увагу, що суд першої інстанції не дослідив ту обставину, що за Кредитним договором відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, та відповідно до умов договору факторингу AT «Ідея банк» перераховувало всі грошові кошти, які надійшли на погашення заборгованості за Кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , на рахунки нових кредиторів. Причому, про таку умову договору Факторингу представник AT «Ідея банк» повідомляв суд першої інстанції у відзиві на позовну заяву.
Тому, оскільки Банк даних коштів не отримував, то він і не повинен повертати їх Позивачу. Таким чином, кондиційна вимога Позивача щодо AT «Ідея банк» є абсолютно необґрунтованою.
Крім того, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Також представник зазначив, що станом на грудень 2016 - лютий 2017 року ОСОБА_1 знала або повинна були дізнатися про відкриття виконавчого провадження № 53155842 та відповідно вчинення Приватним нотаріусом 23 листопада 2016 року оскаржуваного виконавчого напису № 1535, оскільки із її заробітної плати щомісячно здійснювалися відрахування у зазначений період в рахунок погашення заборгованості, що підтверджується матеріалами справи. 
Враховуючи, що позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бородін Д.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню датована 02 грудня 2023 року, тому вважає, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності встановленої статтею 257 ЦК України.
У відзиві представник позивачки скаргу не визнав, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції, яке є законним і обгрунтованим, - без змін.
У судовому засіданні в режимі відео-конференції представник Акціонерного товариства «Ідея банк» апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити і надала пояснення, які відповідають доводам поданої скарги.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Бородін Д.В. скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, і надав пояснення, які відповідають змісту відзиву на апеляційну скаргу.
Представник Корольовського відділу ДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надіслала заяву про розгляд справи без її участі із зазначенням того, що остання покладається при ухваленні рішення на розсуд колегії суддів.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що доводи та установлені обставини справи, дають можливість дійти висновку про вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусом із порушенням чинного нотаріального законодавства, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню, в якості ефективно застосованого судом способу захисту порушеного права позивача на недоторканність його грошових коштів.
Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів, а тому позовні вимоги в частині стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 61 349,94 грн також підлягають задоволенню.
Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції із таких мотивів.
Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом частини 5 статті 12 ЦПК  України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.
Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Так, відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Відповідно до частин першої, другої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, позовна давність переривається у разі пред`явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Установлено, що 23 листопада 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1535, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея банк» заборгованості в загальній сумі 76 647,11 грн (том 1 а.с.16).
Постановою головного державного виконавця Корольовського відділу ДВС м. Житомир ГТУЮ у Житомирській області від 21 грудня 2016 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 53155842, копія якого була направлена сторонам виконавчого провадження (том 1 а.с.33).
Як вбачається із листа Корольовського відділу ДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 24 листопада 2023 року № 148501/23.12-23/22, у рамках виконавчого провадження № 53155842 з примусового виконання виконавчого напису № 1535, 22 лютого 2017 року винесена постанова про завершення стягнення на заробітну плату боржниці, яку направлено для виконання до Житомирської дирекції АТ «Укрпошта». 
За період з квітня 2017 року по листопад 2023 року стягнуто та перераховано кошти у наступних розмірах: 64,00 грн – витрати виконавчого провадження, 7664,71 грн – виконавчий збір, 61 349,94 грн – заборгованість на користь АТ «Ідея Банк». Залишок не стягнутого боргу на користь стягувача по АСВП № 53155842 станом на 24 листопада 2023 року становить 15 297,17 грн (том 1 а.с.86).        
Отже, враховуючи офіційні дані відрахування із заробітної плати ОСОБА_1 , відповідно вона отримувала дохід менший, тому їй достеменно було відомо про вчинення такого виконавчого напису. 
Доводи представника позивачки про необізнаність ОСОБА_1 про його існування до моменту отриманої відповіді на адвокатський запит Корольовського відділу ДВС у місті Житомирі від 13 та 20 листопада 2023 року є неприйнятними.
Із позовом представник ОСОБА_1 звернувся у грудні 2023 року, тобто через сім років після виникнення права на оскарження оспорюваного виконавчого напису.
Матеріали справи також не містять належних доказів, що свідчать про переривання строку позовної давності.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що представник позивачки не надав суду доказів поважності пропуску строку позовної давності у період до грудня 2023 року, в той час, як відповідач скористався своїм правом, передбаченим статтею 267 ЦК України, подавши у до суду заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, а відтак наявні підстави для відмови у позові про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у зв`язку зі спливом позовної давності.
Щодо позовної вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів колегія судів зазначає наступне.
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Згідно з положеннями статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому законом порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. 
Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України). 
Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. 
Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. 
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. 
Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). 
Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434 св 20) та від 11 січняи2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22).
Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. 
Отже, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

У цій справі, виходячи зі змісту позовної заяви та пояснень сторін, було встановлено, що 30 вересня 2016 року згідно договору факторингу № 30/09-1 АТ «Ідея банк» відступило право вимоги за кредитними договорами ТОВ «ФК «Рантье» (том 1 а.с.97-98).
На підставі договору факторингу №28/02-1 від 28 лютого 2017 року ТОВ «ФК «Рантье» відступило право вимоги за кредитними договорами ТОВ «ФК «Серет» (том 1 а.с.217-219).
З витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.155-160) вбачається, що ТОВ «Росвен Інвест Україна» змінило назву на ТОВ «Свеа фінанс».
Відповідно до виписки по рахунку за період з 04 грудня 2015 року по 30 квітня 2025 року всі кошти, що були стягнуті у виконавчому провадженні № 53155842 після надходження на рахунки відкриті в АТ «Ідея Банк» були перераховані ТОВ «НФС» за період з 30 червня 2017 року по 14 лютого 2022 року на загальну суму 50 095,17 грн та ТОВ «Росвен Інвест Україна» за період з 1 серпня 2023 року по 28 грудня 2023 року на загальну суму 13 715,25 грн (том 1 а.с.225-244).
Отже, кондиційна вимога представника позивача до АТ «Ідея Банк» є необгрунтованою.
Цивільно-процесуальним законом із урахуванням принципів диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін, безпосередньо на позивача покладено обов`зок щодо визначення відповідача (відповідачів) у справі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила: « Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача». 
Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що вимога ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів не підлягає задоволенню, оскільки пред`явлена до неналежного відповідача у справі. Суд першої інстанції на вказані обставини належної уваги не звернув і помилково ухвалив рішення про задоволення позову.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, проаналізувавши зібрані по справі докази та встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги підлягають до задоволення, а рішення суду першої інстанціїу відповідності до положень пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України – скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. 
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За приписами частини 1 статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Отже, із урахуванням вимог статті 141 ЦПК України, із позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3220,80 грн.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Ідея банк» задовольнити. 
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2024 року скасувати і ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову представника ОСОБА_1 - адвоката Бородіна Дмитра Вікторовича – відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея банк» 3220,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 10 липня 2025 року.