ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
13 серпня 2025 року 	м.Дніпро	справа № 280/11133/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Головко О.В., Кругового О.О.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 280/11133/24 (суддя Чернова Ж.М., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач) щодо припинення ОСОБА_1 нарахування пенсії за вислугу років з 01 листопада 2024 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01 листопада 2024 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подати до суду у місячний строк звіт про виконання судового рішення.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Так, суд:
- визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення ОСОБА_1 нарахування та виплати пенсії за вислугу років з 01 листопада 2024 року;
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01 листопада 2024 року.
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Із рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що на підставі проведеного інформаційного обміну з органами соціального захисту населення позивачеві було припинено виплату пенсії з 01.01.2024. Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від
05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 788 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.
Позивач із заявою про поновлення виплати пенсії та необхідними документами, які б дозволили з`ясувати (спростувати) обставини, які стали підставою для зупинення виплати пенсії, до органу Пенсійного фонду України не звертався, тобто ним не вчинено необхідних дій для реалізації права на отримання належних йому сум пенсійних виплат, передбачених Порядком. Оскільки позивач не реалізував своє право на поновлення пенсії, його вимоги щодо поновлення є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.
Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві стверджує, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи та прийняв законне і обґрунтоване рішення, а тому підстави для його скасування відсутні. Позивач наполягає, що прийняття рішення про припинення державних виплат, а також про перегляд розміру або строку їх призначення приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат. Відповідач повинен був прийняти рішення про припинення нарахування пенсії позивачу у порядку, передбаченому           ст. 49 Закону України «Прозагальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте доказів прийняття такого рішення суду надано не було.
Зверненню з позовом про захист порушених прав передувало звернення позивача до відповідача щодо ідентифікації особи за допомогою відеоконференцзв`язку із дотриманням законодавства у сфері електронних довірчих послуг. Таку ідентифікацію позивача ОСОБА_1 за допомогою сеансу відеоконференцзв`язку було проведено 18 листопада 2024 р.. Усі документи та інформація, створена за результатами проведеної відеоідентифікації, а також прийняте рішення про встановлення/невстановлення особи одержувача зберігаються в електронній пенсійній справі одержувача. 11 грудня 2024р. Головне управління ПФУ в Запорізькій області прийняло рішення про встановлення особи № 466796 від 11.12.2024 р., яким за результатами проведеного відеоконференцзв`язку 18.11.2024 12:00:00 та опрацювання наданих одержувачем документів, відповідей на поставлені запитання в ході відеоконференції особу ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_1 № пенсійної справи DDPVP 0806015496) встановлено. Зазначене рішення мітиться в матеріалах справи та досліджено судом першої інстанції при прийняті рішення. Аргументів невизнання цього рішення апеляційна скарга відповідача не містить.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пенсіонером за вислугою років та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області як внутрішньо переміщена особа згідно із ст.1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб”, про що свідчить довідка №2306-5000394044/27717 від 09.09.2021 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 , проте фактичним місцем проживання є: АДРЕСА_2 , що також підтверджується вказаною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
З 01.01.2024 ГУ ПФУ в Запорізькій області припинило нарахування та виплату позивачу пенсійного забезпечення за вислугу років. 
Не погоджуючись з такими діями, позивач звернувся до суду. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року у справі № 280/1906/24, яке набрало законної сили 21 червня 2024 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01.01.2024.
Після відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, з вересня 2024 року ГУ ПФУ в Запорізькій області поновило позивачу виплату пенсії.
З 01.11.2024 позивачу знову припинено виплату пенсії.
На запит представника позивача, відповідач листом від 21.11.2024 повідомив про припинення виплати пенсії позивачу з 01.11.2024 відповідно до пункту 1 Постанови №637. Зазначено, що Головним управлінням на підставі отриманої 02.09.2024 інформації, яка надійшла від органів соціального захисту населення Запорізької області, було встановлено, що позивач на обліку, як внутрішньо-переміщена особа на теперішній час не перебуває, тому виплату пенсії з 01.11.2024 призупинено. Також зазначено, що для поновлення виплати пенсії відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, який затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (зі змінами) необхідно особисто звернутись із відповідною заявою до органу Пенсійного фонду України, що призначив пенсію або за новим місцем фактичного перебування (на підконтрольній Україні території) з паспортом, документом про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, діючою довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та з оригіналом заяви про відкриття поточного рахунку в уповноваженому банку.
11 грудня 2024 року ГУ ПФУ в Запорізькій області прийняло рішення про встановлення особи № 466796 від 11.12.2024, яким за результатами проведеного відеоконференцзв`язку 18.11.2024 12:00:00 та опрацювання наданих одержувачем документів, відповідей на поставлені запитання в ході відеоконференції особу ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_1 № пенсійної справи DDPVP 0806015496) встановлено.
Рішення про припинення виплати пенсії позивачу матеріали справи не містять.
Позивач, не погодившись з діями відповідача щодо припинення нарахування та виплати йому пенсії за вислугу років з 01 листопада 2024 року, звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що відповідачем не було надано суду рішення про скасування довідки позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, прийнятого у порядку статті 12 Закону № 1706-VII, що свідчить про відсутність обґрунтованих підстав вважати, що стосовно позивача було прийнято таке рішення. Застосування відповідачем положень Постанов Кабінету Міністрів України, якими визначений порядок припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, є безпідставним, оскільки пріоритетними для застосування у спірних правовідносин є саме вимоги статті 49 Закону №1058-IV.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1  статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Відповідно до ст. 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого   особа   має право на призначення   пенсії   за віком; мінімальний розмір   пенсії   за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування.
Статтею 7 Закону № 1058-IV визначено, що загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за певними принципами, до яких у   тому   числі віднесено принципи законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом.
Питання виплати пенсій врегульовані нормами статті 47 зазначеного Закону, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють  виплату і доставку пенсій, у строк  не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Питання припинення та поновлення виплати  пенсії урегульовані статтею 49 Закону              № 1058-IV.
Так, згідно з положеннями частини першої зазначеної статті виплата   пенсії   за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:                1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше  не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної   пенсії   протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Рішення про припинення виплати пенсії позивачу матеріали справи не містять.
Згідно з ч.2 ст.49 Закону №1058-IV, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата  пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Статтею 46 Закону № 1058-IV визначено, що нараховані суми пенсії, на   виплату   яких пенсіонер мав право, але   не   отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але   не   більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням   пенсії.  У цьому разі частина суми неотриманої   пенсії,   але   не   більш   як   за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що   не   перевищують місячного розміру   пенсії.
Нараховані суми  пенсії, не  отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Конституційний Суд України в рішенні від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і   не   можуть бути скасовані.
Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання  пенсії.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і  не  може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
У своєму листі від 21.11.2024 відповідач зазначив, що на підставі отриманої 02.09.2024 інформації, яка надійшла від органів соціального захисту населення Запорізької області, було встановлено, що позивач на обліку, як внутрішньо-переміщена особа не перебуває, тому виплату пенсії з 01.11.2024 призупинено. Також зазначено, що для поновлення виплати пенсії відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, який затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (зі змінами) необхідно особисто звернутись із відповідною заявою до органу Пенсійного фонду України, що призначив пенсію або за новим місцем фактичного перебування (на підконтрольній Україні території) з паспортом, документом про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, діючою довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та з оригіналом заяви про відкриття поточного рахунку в уповноваженому банку.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод   внутрішньо   переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон № 1706 VII)   внутрішньо   переміщеною особою є громадянин України, іноземець або   особа   без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Пунктом 4 частини 2 розділу І Закону України від 24.12.2015 "Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод   внутрішньо   переміщених осіб" доповнена частина 1 статті 4 Закону України від 20.10.2014 року "Про забезпечення прав і свобод   внутрішньо   переміщених осіб", яка наголошує, що довідка про взяття на облік   внутрішньо   переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Частина 1 статті 12 Закону № 1706-VII надає вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік   внутрішньо   переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про   внутрішньо   переміщених осіб і такими є обставини, за яких   внутрішньо переміщена особа:   1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла кримінальне правопорушення: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; вчинення кримінального правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку або військового кримінального правопорушення; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості. Цей перелік є вичерпним.
Положення ст.12 Закону № 1706-VII, яка містить підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, передбачає прийняття відповідного рішення про скасування дії такої довідки.
Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.
Положеннями п. 1 Порядку про облік внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 від 01.10.2014, визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Згідно із пунктом 1 Постанови № 637 призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.
Відповідачем не надано суду рішення про скасування довідки про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи, прийнятого у порядку статті 12 Закону № 1706-VII. Тобто, законні підстави для припинення виплати позивачу пенсії у відповідача були відсутні.
У справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" ЄСПЛ визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом,   не   здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров`я" (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників. У пункті 333 цього рішення ЄСПЛ зазначив: "Суд вважає, що коли держава   не   може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава   не   перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".
Статтею 7 Закону України № 1706-VII передбачено, що для взятої на облік  внутрішньо  переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат  внутрішньо   переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку,   особа   з інвалідністю, дитина-інвалід та інша   особа,   яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано   внутрішньо   переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої   внутрішньо   переміщеної особи.
При цьому, Конституційний Суд України послідовно наголошує у своїх рішеннях на зобов`язанні держави забезпечувати конституційні права і свободи, а саме: "держава, виконуючи свій головний обов`язок - утвердження і забезпечення прав і свобод людини (частина друга статті 3 Конституції України) - повинна   не   тільки утримуватися від порушень чи непропорційних обмежень прав і свобод людини, але й вживати належних заходів для забезпечення можливості їх повної реалізації кожним, хто перебуває під її юрисдикцією. З цією метою законодавець та інші органи публічної влади мають забезпечувати ефективне правове регулювання, яке відповідає конституційним нормам і принципам, та створювати механізми, необхідні для задоволення потреб та інтересів людини" (абзац перший пункту 3 мотивувальної частини рішення від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016).
У спірному випадку наявність статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка, як встановлено судом раніше, була припинена управлінням без законних на те підстав.
Матеріалами справи підтверджено, що 11 грудня 2024 року ГУ ПФУ в Запорізькій області прийняло рішення про встановлення особи № 466796 від 11.12.2024, яким за результатами проведеного відеоконференцзв`язку 18.11.2024 12:00:00 та опрацювання наданих одержувачем документів, відповідей на поставлені запитання в ході відеоконференції особу ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_1 № пенсійної справи DDPVP 0806015496) встановлено.
Суд встановив, що органом Пенсійного фонду рішення про припинення виплати пенсії з встановлених законом підстав не приймалося. В судовому порядку виплата пенсії позивачу не припинялася. Відповідачем не надано відомостей, що позивач отримує пенсію в іншому територіальному органі Пенсійного фонду України на території України. Посилання відповідача на підзаконні нормативно-правові акти як на підставу припинення виплати пенсії є неприйнятним, оскільки суперечать статті 49 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Відповідачем не надано суду доказів скасування довідки про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи, як і доказів, що пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості тощо. Отже, визначені Законом  підстави для припинення виплати позивачу пенсії відсутні.
За встановлених обставин справи є правильними висновки суду, що дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати  пенсії позивачу є протиправними та такими, що порушують право позивача на належне пенсійне забезпечення.
Відповідач у справі не довів суду правомірності своїх дій, а тому у суду першої інстанції були підстави для задоволення позовних вимог.
Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального і дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні. Апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст.139 КАС України. 
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року                      у справі № 280/11133/24 - залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий