ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1081/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №691/649/24 Категорія: 305010900  	Подорога Л.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       13 серпня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,
за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 31 березня 2025 року та додаткове рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Філії «Городищенська» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дії джерела (кількох джерел) підвищеної небезпеки,-
в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1  звернулася до суду із вказаним позовом. 
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 19.04.2021 року, близько 21 год. 00 хв., на перехресті вул. Щорса та вул. Окружна у смт. Рокитне Білоцерківського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю мопеда марки «AI HONDA» без реєстраційних номерних знаків, під керуванням ОСОБА_3 , який рухаючись у смт. Рокитне по вул. Окружна зі сторони вул. Леніна в напрямку с. Синява по зустрічній смузі руху, здійснив зіткнення з автомобілем марки «УАЗ 2206» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , що рухався у смт. Рокитне по вул. Окружна зі сторони с. Синява в напрямку вул. Леніна.
У результаті ДТП водій мопеда марки «AI HONDA» ОСОБА_3 від отриманих травм загинув на місці.
Відомості за фактом ДТП було внесено до ЄРДР за № 12021110000000326 від 20.04.2021 року та проведено досудове розслідування. 31.08.2021 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції Безпалько В.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12021110000000326 від 20.04.2021 р за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні водія складу кримінального правопорушення.
Згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/111-21/33066-ІТ від 25.08.2021 року, система робочого гальма автомобіля марки «УАЗ 2206», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду знаходиться в технічно несправному стані через демонтаж частин трубопроводів приводу гальмівних механізмів задніх коліс з їх блокуванням «заглушенням».
25.11.2021 року відносно ОСОБА_2 було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення (БАВ № 547004) за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.
Позивач вказала, що, на момент смерті,  ОСОБА_3  був її цивільним чоловіком, хоч останні перебували у зареєстрованому шлюбі в період часу з 29.06.2013 року по 25.09.2019 рокуРішенням Рокитнянським районним судом Київської області від 25.09.2019 року шлюб між сторонами розірвано, але останні фактично продовжували проживати однією сім`єю в одному будинку, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет та продовжували виховувати спільного сина ОСОБА_4 і дочку ОСОБА_1 - ОСОБА_5 .
У результаті ДТП, під час якої загинув чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , позивачці заподіяно матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на поховання, відбування поминальних обідів. Згідно з накладними та чеками, вартість заподіяної матеріальної шкоди, спричиненої позивачці в результаті пригоди, становить 27 605,00 грн. 
Крім того, ОСОБА_1 заподіяно значної моральної шкоди, яка полягає в тому, що остання втратила свого чоловіка, вірного друга і коханого, батька свого малолітнього сина. ОСОБА_3 був опорою для неї, підтримкою, був батьком не лише своєму кровному сину, а й справжнім батьком малолітньої дочки позивачки ОСОБА_6 . Чоловік допомагав в утриманні малолітніх дітей, які з його смертю залишилися сиротами, позбавленими батьківської любові, турботи та піклування, майбутньої опори в повсякденному житті.
У позивача змінився усталений спосіб життя, порушено спокій та життєвий ритм всієї її родини. Фактично змінився сам життєвий уклад родини, оскільки тепер їй самій необхідно думати про матеріальне забезпечення своїх малолітніх дітей, раніше їй допомагав чоловік, на даний час вона залишилася сама, наодинці із своїми побутовими проблемами. Моральну шкоду, заподіяну смертю чоловіка та батька малолітніх дітей, позивачка оцінює в 1 000 000,00 грн.
Керуючись такими доводами. ОСОБА_1 , через адвоката Заліського Б.С., просила суд стягнути солідарно з Філії «Городищенська» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» на свою користь в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок джерела підвищеної небезпеки 27 605,00 грн матеріальної шкоди та 1 000 000,00 грн моральної шкоди, 10 000,00 грн витрат на правову допомогу, всього на суму 1 037 605,00 грн.
Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 31 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 10 276, 05 грн.
Ухвалюючи рішення, суд виснував про недоведеність позивачем факту проживання однією сім`єю із загиблим і ведення з ним спільного господарства, на підставі чого позивач не є особою, яка має право на отримання відшкодування внаслідок загибелі члена сім`ї.
Суд першої інстанції також зазначив, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Філія «Городищенська» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» не є належним відповідачем у справі, оскільки не є юридичною особою та не несе відповідальності за заподіяння шкоди, завданої працівником під час виконання ним службових обов`язків. ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» також не є належним відповідачем у справі, оскільки водій ОСОБА_2 у трудових відносинах з товариством не перебував і на час ДТП автомобіль «УАЗ 2206», державний номер НОМЕР_2 , у їх володіння та користуванні також не перебував, так як був переданий в оренду ТОВ «Невгодівське» за договором № 1 від 15.02.2018.
Крім того, судом позовні вимоги у справі що розглядається, про солідарне стягнення відшкодування завданої шкоди визнані такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.
Строк позовної давності суд визнав не пропущеним.
Додатковим рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» витрати на правничу допомогу в сумі 17 000,00 грн.
Визначаючи розмір таких витрат, районний суд зазначив, що розмір гонорару, визначений ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» та його адвокатом у сумі 45 000,00 грн., є явно завищеним щодо сторони позивача, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні із заявленими позивачем витратами на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Також суд оцінив середню вартість проїзду до м. Київ, врахував також фінансовий стан сторін, та вважав, що обґрунтованим, об`єктивним та справедливим розміром витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» буде 17 000,00 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення ухвалене з неповним дослідженням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , з посиланням на ч. 2 ст. 1188 ЦК України, вказує, що обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
В даному випадку відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ на момент ДТП власником автомобіля марки «УАЗ 2206» було ТОВ «Інвестиційна компанія АГРОСОЮЗ-РП». Водій вказаного автомобіля ОСОБА_2 , який керував ним на момент ДТП, перебував у трудових відносинах із Філією «Городищенська» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес», тому вказані підприємства були залучені стороною позивача в якості співвідповідачів, а водій ОСОБА_2 – в якості третьої особи.
У доповненнях до апеляційної скарги адвокат позивача вважає стягнуту додатковим рішенням суму витрат на правничу допомогу не співмірними з тяжкістю справи. Також вказує, що сума витрат надто завелика для матері-одиначки, яка самостійно виховує трьох малолітніх дітей. Крім того, додаткове рішення суду є похідним від первісного рішення суду, тому сторона апелянта вимушена просити також скасувати додаткове рішення суду. 
Представник ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначає, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги. В діях водія ОСОБА_2 вина відсутня, водночас, наявна вина в діях загиблого водія ОСОБА_3 , що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, та витрат, пов`язаних з діями по похованню останнього.
В частині доводів апелянта щодо заподіяння відповідачами моральної шкоди внаслідок смерті чоловіка позивача, друга та коханого, який допомагав в утриманні малолітніх дітей, ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» вказує, що сімейні відносини між подружжям припинені, а ОСОБА_1 не довела, що вона з померлим проживали однією сім`єю і вели спільне господарство. ОСОБА_1 не є особою, яка має право на отримання відшкодування внаслідок загибелі члена сім`ї. Також зазначає, що ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» не може бути особою, яка користувалася автомобілем марки «УАЗ» модель 2206, д.н. НОМЕР_2 , на дату ДТП 19 квітня 2021 року. Солідарна відповідальність відповідачів у правовідносинах за участі позивача відсутня. Норми ч. 2 ст. 1188 ЦК України у даних правовідносинах не може бути застосована, оскільки дії ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.10.1 ПДР, а тому перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. До того ж він рухався на мопеді «AI HONDA» у стані алкогольного сп`яніння, без мотошолома, порушуючи ПДР. Таким чином, загиблий свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком.
Також ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» наводить попередній розрахунок судових витрат у зв`язку із переглядом рішення у суді апеляційної інстанції. Станом на день подання відзиву на апеляційну скаргу адвокатським об`єднанням «Перший правничий колегіум «АСТРЕЯ», розмір правничої допомоги, яка надається відповідачу, становить фіксований розмір – 20 000,00 грн.
22 травня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов також відзив на апеляційну скаргу від Філії «Городищенська» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес», у якому зазначає , що викладені в апеляційній скарзі обгрунтування позивача є безпідставними, а рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим. Позивач не заявляла вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю із загиблим, тому не довела в суді, що вона з померлим проживали однією сім`єю і вели спільне господарство. Таким чином, вона не є особою, яка має право на отримання відшкодування внаслідок загибелі члена сім`ї. Далі вказує на те, що технічний стан автомобіля УАЗ модель 2206 не є причиною ДТП, оскільки згідно з висновком судової інженерно-технічної експертизи водій УАЗ2206 як при русі автомобіля з непрацюючими гальмами задніх коліс, так і при умові руху технічно-справного автомобіля не мав технічної можливості уникнути зіткнення з мопедом. В той же час, встановлено невідповідність дій водія мопеда «AI HONDA» вимогам п.10.1 ПДР, що перебувають у причинному зв`язку з виникненням ДТП. Також при судово-токсикологічному дослідженні в крові загиблого виявлено етиловий спирт в концентрації, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Вина в діях загиблого свідчить про відсутність підстав для відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Більш того, Філія «Городищенська» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» є неналежним відповідачем у справі, оскільки не є юридичною особою та не несе відповідальність за заподіяння шкоди, завданої працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.
Як вбачається із матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, 19.04.2021 року близько 21 год. 00 хв. на перехресті вул. Щорса та вул. Окружна в смт. Рокитне, Білоцерківського району, Київської області сталася ДТП за участю мопеда марки «AI HONDA», без реєстраційних номерів, під керуванням ОСОБА_3 , який, рухаючись у смт. Рокитне по вул. Окружна зі сторони вул. Леніна в напрямку с. Синява по зустрічній смузі руху, здійснив зіткнення з автомобілем марки «УАЗ 2206», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у смт. Рокитне по вул. Окружна зі сторони с. Синява в напрямку вул. Леніна.
Внаслідок ДТП водій мопеда марки «AI HONDA» ОСОБА_3 , від отриманих травм загинув на місці.
Постанову слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Київській області Безпалько В.О. від 31.08.2021 року, про закриття кримінального провадження № 12021110000000326, внесеного до ЄРДР 20.04.2021 року за ч. 2 ст. 286 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні водія складу кримінального правопорушення, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/ІІІ-21/38389-ІТ від 30.08.2021 р, у заданій дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «УАЗ 2206», реєстраційний номер НОМЕР_1 , невідповідностей вимогам пунктів 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України, які могли б перебувати в причинному зв`язку з даною пригодою, не вбачається. З технічної точки зору, дії водія автомобіля «УАЗ 2206», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не відповідали вимогам пункту 31.4.1.а) Правил дорожнього руху України. Невідповідність дій водія автомобіля «УАЗ 2206», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вимогам пункту 31.4.1. а) Правил дорожнього руху України не перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
У заданій дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, ОСОБА_3 , керуючи мопедом «AI HONDA», без реєстраційного номера, повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 19.1.6) та 10.1 Правил дорожнього руху України. ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «УАЗ 2206», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка полягала у виконанні ним вимог пункту 10.1. Правил дорожнього руху України, на що в нього не було перешкод технічного характеру. Дії водія мопеда «AI HONDA», без реєстраційного номера, ОСОБА_3 не відповідали вимогам пунктів 10.1 та 19.1.6 Правил дорожнього руху України. Невідповідності в діях водія мопеда «AI HONDA», без реєстраційного номера, ОСОБА_3 вимогам пункту 10.1 Правил дорожнього руху України перебувають в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
Із постанови слідчого також вбачається, що, при судово-токсикологічному дослідженні, в крові трупа ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт в концентрації - 2,17%, що як правило при житті може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння.
За загальним правилом, яке міститься у ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Позивач у позовній заяві просить стягнути з Філії «Городищенська» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» моральну шкоду у зв`язку із втратою цивільного чоловіка та матеріальні витрати на поховання загиблого.
Спірні правовідносини мають наступне правове регулювання.
Складовими частинами цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом – моральною шкодою (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі №674/1666/14 (провадження №61-6468зпв18).
Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК).
Статтею 1188 ЦК України визначено підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.
Так, зокрема, ч.1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Згідно з ч.2 ст. 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
З правового аналізу наведених вище норм слід дійти висновку, що за загальним правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.
У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч.1 ст. 1188 ЦК України).
У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ч.2 ст. 1188 ЦК України.
Таким чином, статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу – власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.
Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.
Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України, таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).
Положення статей 1187, 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1167 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.
Отже, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, – стаття 1188 ЦК України), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинуваті володільці джерела підвищеної небезпеки.
Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2023 року в справі №710/1956/21 та від 15 березня 2023 року в справі №127/5920/22.
Подібні висновки містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19, в якій, зокрема, вказано, що внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода може бути завдана як власникам (володільцям), наприклад, транспортних засобів, так і третім особам, зокрема пасажирам, пішоходам. Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені у частині першій статті 1188 ЦК України, а особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки третім особам, – частиною другою цієї статті.
Припис ч. 2 ст. 1188 ЦК України підлягає застосуванню за таких умов: 1) відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі). Тоді їхня вина у завданій потерпілому шкоді не має значення, і вони зобов`язані відшкодувати цю шкоду незалежно від такої вини (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (провадження №14-24цс21)).
За обставинами справи, яка переглядається апеляційним судом, ДТП вчинено внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, в результаті якої загинув водій (володілець) одного з джерел підвищеної небезпеки, відтак, питання про відшкодування шкоди має вирішується за принципом вини, згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України.
У зв`язку з цим, норма частини п`ятої статті 1187 ЦК України (відповідальність без вини) не підлягає застосуванню.
Із цих же підстав апеляційним судом відхиляються посилання апелянта на ч. 2 ст. 1188 ЦК України та доводи в частині неповного дослідження судом обставин справи та неправильного застосування судом норм матеріального права. 
Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Верховний Суд у постанові від 16.07.2018 року у справі №910/20412/16 дійшов висновку про те, що для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, насамперед необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії, отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того, чи є в діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину. Відсутність у матеріалах справи судового рішення, яким особу було б притягнуто до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди, не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки таке рішення є обов`язковим для суду, проте не єдиним доказом вини заподіювача шкоди.
У постанові Верховного Суду від 18.09.2019 року у справі №357/16765/14-ц вказано, що «оцінка підстав, предмету та доказів позову має здійснюватися судом у кожній окремій справі, незалежно від правової оцінки в інших справах. Звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які були встановлені в іншому судовому рішенні, враховуючи різні предмет і підстави позовів. Тому суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм».
Як зазначалось вище, у постанові слідчого про закриття кримінального провадження, в ході досудового розслідування встановлена відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями водія автомобіля та ДТП. Водночас, у цій постанові вказано, що дії водія мопеда «AI HONDA», без реєстраційного номера, ОСОБА_3 не відповідали вимогам пунктів 10.1 та 19.1.6 Правил дорожнього руху України. Невідповідності в діях водія мопеда «AI HONDA», без реєстраційного номера, ОСОБА_3 вимогам пункту 10.1 Правил дорожнього руху України перебувають в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. Крім того, у ході слідства встановлено, що загиблий перебував у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня.
Більш того, належних та допустимих доказів винних дій водія ОСОБА_2 матеріали справи не містять. 
Таким чином, вказаним підтверджено, що ДТП сталось внаслідок допущення порушень ПДР України водієм мопеда ОСОБА_7 , який загинув на місці ДТП, тобто ДТП сталось з вини володільця джерела підвищеної небезпеки, який загинув.
Отже, в даному випадку підлягає застосуванню норма пункту 2 ч.1 ст. 1188 ЦК України, яким визначено, що за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується.
З урахуванням тієї обставини, що причиною скоєння ДТП, внаслідок якої загинув водій мопеда ОСОБА_7 , є допущення загиблим порушень ПДР у стані алкогольного сп`яніння, відтак, наявний причинний зв`язок між його протиправними діями і наслідками таких дій – смерть цього водія, тому визначених законом підстав для цивільно-правової відповідальності власника (володільця) іншого транспортного засобу – автомобіля «УАЗ 2206» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , яким на момент вчинення ДТП було ПНВК «Інтербізнес» немає, а відтак, заявлені позивачкою вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_7 , та понесених матеріальних витрат на поховання, є безпідставними і не підлягають задоволенню, про що вірно виснував суд першої інстанції.
Крім того, районний суд вірно зазначив про недоведення позивачкою права на відшкодування шкоди саме як члену сім`ї загиблого. Надані позивачкою докази спільного проживання та ведення господарства є недостатніми та неналежними. Позивачка не заявляла вимогу про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу чи перебуванні на утриманні загиблого. Крім того, шлюб між сторонами був розірваний за рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 25.09.2019 року. Позивачка звернулася із вказаним позовом до суду у власних інтересах, а не як законний представник малолітньої дитини загиблого.
За вказаних обставин суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що ОСОБА_1 не є особою, яка має право на отримання відшкодування внаслідок загибелі члена сім`ї.
Посилання апелянта на ч. 1 ст. 1190 ЦК України та солідарний обов`язок осіб відшкодовувати шкоду потерпілим у даних правовідносинах не застосовуються, оскільки діють спеціальні норми ст. 1188 ЦК України.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Перевіряючи доводи апелянта в частині неправомірного стягнення із позивачки у резолютивній частині рішення судового збору апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки позов ОСОБА_1 залишений судом без задоволення, за загальним правилом при розподілі судових витрат, зокрема судового збору, судовий збір слід залишити за позивачем.
Однак, згідно з п.2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Вказана підстава для звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 при зверненні до суду із вказаним позовом залишена поза увагою районного суду під час ухвалення оскаржуваного рішення, таким чином рішення суду в цій частині підлягає до скасування.
Норма ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» врегульовує питання звільнення від сплати лише судового збору, і не поширюється на інші судові витрати, в т.ч. пов`язані з наданням правничої допомоги.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
В апеляційній скарзі адвокат позивачки ОСОБА_8 вважає стягнені судом витрати на правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн неспівмірними із тяжкістю справи та надто завеликими для одинокої матері, яка самостійно виховує трьох малолітніх дітей.
У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Окрім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц, від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16.
У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року в справі №757/29103/20 (провадження №61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.
При визначенні розміру витрат на правничу допомогу, яка була заявлена відповідачем у суді першої інстанції у розмірі 45 000,00 грн, суд вірно керувався принципом справедливості та верховенства права, визнав завищеним та неспівмірним розмір гонорару відносно гонорару адвокату позивача – 10 000,00 грн. Врахував оплату адвокатом транспортних витрат у розмірі 4000,00 грн; 3 000,00 грн в оплату послуг зі складення відзиву на позовну заяву, 2 000,00 грн за участь у підготовчому засіданні та по 1 000,00 грн у двох відкладних засіданнях, по 3 000,00 грн за участь у двох засіданнях при розгляді справи по суті. 
Зазначений розмір витрат на правничу допомогу апеляційний суд вважає обгрунтованим, адвокат добросовісно користувався належними відповідачу процесуальними правами та неухильно виконував свої процесуальні обов`язки, приймав участь у судових засіданнях. Крім того, суд врахував фінансовий стан сторін та зменшив заявлений відповідачем розмір до стягнення з 45 000,00 грн до 17 000,00 грн.
Доводи апелянта щодо наявності у позивачки статусу одинокої матері, багатодітної матері та члена малозабезпеченої сім`ї можуть бути враховані судом при вирішення питання про звільнення від сплати судового збору, проте не є безумовною підставою для звільнення позивача від такого обов`язку.
Більш того, ні ОСОБА_1 , ні її адвокатом Заліським Б.С. не направлялися до суду заперечення проти вимог відповідача на заяву про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 45 000,00 грн, понесених у суді першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» вказує про понесення витрат на правничу допомогу у зв`язку із подачею позивачкою апеляційної скарги та розглядом справи Черкаським апеляційним судом. 
Згідно з договором про надання правової допомоги №б/н від 10 грудня 2021 року, укладеним між відповідачем ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» та додатковою угодою № 3-1 до договору від 09 травня 2025 року, об`єднання зобов`язалося надати клієнту послуги з опрацювання та аналізу апеляційної скарги представника ОСОБА_1 у справі № 691/649/24, надання консультацій клієнту з приводу використаних адвокатом Заліським Б.С. в апеляційній скарзі норм права, їх тлумачення та аналіз, складення відзиву, у разі необхіднсті складення та подання інших процесуальних документів до Черкаського апеляційного суду, здійснення представництва у встановленому законом порядку інтересів клієнта в Черкаському апеляційному суді під час розгляду апеляційної скарги. Вартість послуг адвокатського об`єднання складає фіксовану суму 20 000,00 грн. Оплата послуг здійснюється протягом 20 банківських днів з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг за договором. 
Вказаний розрахунок із відзивом направлений позивачці, проте заперечень ОСОБА_1 чи її адвокатом не надано.
Апеляційний суд, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, складність та аргументацію відзиву на апеляційну скаргу позивача, проведене одне судове засідання, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, соціального статусу позивачки та її матеріального положення, недобросовісне користування адвокатом позивача своїми процесуальними обов`язками щодо надання заперечень на орієнтований розмір правничої допомоги товариства, прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу та вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з позивача на користь відповідача 6 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, надану у суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 31 березня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору на користь держави у сумі 10 276, 05 грн. скасувати.
В решті рішення суду залишити без змін.
Додаткове рішення Городищенського районного суду від 17 квітня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000,00 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 18 серпня 2025 року.

Судді: