ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
04 червня 2025 року
м. Київ
 
справа № 592/1741/22
провадження № 61-13015св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:  Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,
   
учасники справи:
 
позивач (відповідач за зустрічним позовом)-  ОСОБА_1 ,
відповідачі (позивачі за зустрічним позовом):  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа - державний нотаріус Сумської міської державної нотаріальної контори Калініченко Євгенія Юріївна,
позивачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідач -державний нотаріус Сумської міської державної нотаріальної контори Ляшенко Алла Іванівна,
третя особа - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Солошенко Людмили Євгеніївни на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2024 року, ухвалене у складі суддіФоменко І. М., та постанову Сумського апеляційного суду                             від 03 вересня 2024 року, прийняту у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Філонової Ю. О., Рунова В. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - державний нотаріус Сумської міської державної нотаріальної контори Калініченко Є. Ю., про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування, стягнення грошової компенсації.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно. До спадкоємців першої черги, окрім неї, входять також дружина спадкодавця (її матір) - ОСОБА_2 , дочка спадкодавця (її сестра) - ОСОБА_3 та матір спадкодавця (її баба) - ОСОБА_5 , яка відмовилась від своєї частки спадщини на її (позивачки) користь.
Спадкове майно складається із: земельної ділянки площею 0,1674 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; трикімнатної квартири АДРЕСА_2 ; гаражу двоповерхового, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 . гар.7 (кол. пров. Промисловий); автомобіля «INFINITI FX3.7», легковий універсал-В, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Вказувала на те, що не може отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на свою частку майна, оскільки вона не має оригіналів документів, що підтверджують право власності померлого на вказане майно, а відповідачі утримують оригінали правовстановлюючих документів у себе.
Трикімнатна квартира АДРЕСА_2 перебуває в спільній сумісній власності та частка кожного не визначена, а співвласниками є вона, відповідачі та померлий ОСОБА_4 .
Вважала, що існує необхідність визначення частки майна, що належала             ОСОБА_4 .
Зазначала, що після смерті ОСОБА_4 відповідачі користуються спадковим автомобілем, до якого вона не має доступу, а тому вважала, що наявні правові підстави для стягнення з відповідачів на її користь грошової компенсації за належну їй частку у цьому майні.
 
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила суд:
- визначити, що частка майна, що належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становить 1/4 частку;
- визнати за нею право власності в порядку спадкування на таке майно:
- 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером 5924783800:05:005:0024, площею 0,1674 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;
- 1/12 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_2 ;
- 1/2 частки гаражу двоповерхового, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 ;
- стягнути з відповідачів у солідарному порядку на її користь грошову компенсацію за 1/2 частку автомобіля «INFINITI FX 3.7», легковий універсал-В, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 268 904,49 грн.
 
У червні 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним  позовом до ОСОБА_1 , в якому просили визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/16 частку квартири та за ОСОБА_3 право власності на 1/16 частки квартири.
 
Зустрічний позов мотивований тим, що 18 грудня 2001 року Сумським обласним об`єднаним БТІ видане свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_2 , яке посвідчувало право спільної сумісної власності спадкодавця ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Після смерті   ОСОБА_4 спадщина відкрилась на 1/4 частку спірної квартири.
Спадкоємцями першої черги за законом є: дочки померлого - ОСОБА_3 і               ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 та його матір ОСОБА_5 , яка відмовилась від своєї частки спадщини на користь своєї онучки ОСОБА_1 .
Отже, вони мають право успадкувати по 1/16 частка спірної квартири кожна,                   а  ОСОБА_1 - 1/8 частка цієї квартири. Вважали, що ОСОБА_1 неправильно визначила, що їй належить 1/12 частка у спірній квартирі.
Вказували на те, що правовстановлюючі документи на спірну квартиру знаходяться у ОСОБА_1 , яка тривалий час проживає у цій квартирі, а тому вони позбавлені можливості отримати свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно.
 
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 червня 2022 року зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 .
 
У червні 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до державного нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори           Ляшенко А. І. (далі - державний нотаріус Ляшенко А. І.), третя особа - ОСОБА_1 , про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину.
 
Позовна заява  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мотивована тим, що 17 серпня             2015 року державним нотаріусом Ляшенко А. І. заведена спадкова справа                       № 251/2015 після смерті ОСОБА_4 .
12 січня 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видані свідоцтва про право на спадщину за законом на двоповерховий гараж № НОМЕР_2 , розташований за адресою: АДРЕСА_3 , який належав спадкодавцю, по 1/4 частки кожній.
1/2 частка на вказане спадкове майно нотаріусом розподілена за ОСОБА_1 , яка свідоцтво на право власності ще не отримала.
Зазначають, що під час видачі спірних свідоцтв нотаріусом не враховано те, що вказаний гараж є спільною сумісною власністю подружжя, а тому спадщина відкрилась лише на 1/2 частини цього нерухомого майна.
Вказували, що вони зверталися до нотаріуса з клопотанням про скасування вказаних свідоцтв, яке залишено без розгляду та відповіді.
 
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 січня 2022 року, видане ОСОБА_2 , зареєстроване у реєстрі за № 1-22, на 1/4 частку двоповерхового гаражу № НОМЕР_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 січня 2022 року, видане      ОСОБА_3 , зареєстроване у реєстрі за № 1-26, на 1/4 частку двоповерхового гаражу № НОМЕР_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .
 
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 вересня 2022 року об`єднано цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: державний нотаріус Сумської міської державної нотаріальної контори          Калініченко Є. Ю., про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування, стягнення грошової компенсації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,              ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування,         з іншою цивільною справою за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до державного нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори Ляшенко А. І., третя особа - ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визначено, що частка майна, що належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становить 1/4 частку.
У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності                   у порядку спадкування, стягнення грошової компенсації відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування відмовлено.
У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до державного нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори Ляшенко А. І., третя особа - ОСОБА_1 , про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відмовлено.
 
Постановою Сумського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Солошенко Л. Є. залишити без задоволення. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого            2024 року залишити без змін.
 
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що невизначеність часток у праві спільної сумісної власності позбавляє позивачку та відповідачів можливості належним чином оформити свої спадкові права на квартиру, що належала спадкодавцю та сторонам на праві спільної сумісної власності, а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення частки майна, що належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 .
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/12 частки вказаної квартири, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, щоспадковим майном є 1/4 частка спірної квартири, яка розподіляється на усіх спадкоємців (мати, дружину, двох доньок).            З урахуванням частки, від якої відмовилась ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , майно успадковується таким чином: 1/16 - ОСОБА_2 , 1/16 - ОСОБА_3 ,           1/8 - ОСОБА_1 , а тому суд не може задовольнити позовні вимоги в частині визнання права власності за ОСОБА_1 1/12 частки на вказану квартиру.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частки земельної ділянки у порядку спадкування за законом, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що спадкові права ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку не порушені, позивачка не позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно у нотаріуса.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частки гаражу у порядку спадкування за законом, суд першої інстанції,                 з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що спірний гараж         є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 , після смерті ОСОБА_4 спадщина відкрилась на 1/2 частку цього гаража, яка підлягає поділу між спадкоємцями. Однак нотаріус видав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно по 1/4 частці кожній,          а тому суд позбавлений можливості визнати за ОСОБА_1 право власності на                  1/2 частки гаражу у порядку спадкування за законом.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення                                       з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошової компенсації за 1/2 частки автомобіля, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 , після смерті ОСОБА_4 спадщина відкрилась на 1/2 частки цього автомобіля, яка підлягає поділу між спадкоємцями. ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частки автомобіля, ОСОБА_3 також отримала           1/8 частки автомобіля у порядку спадкування, а ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку (1/2 від 1/2) автомобіля не отримувала.                       У позовній заяві ОСОБА_1 неправильно визначена частка для компенсації                            як 1/2. Водночас стягнення компенсації з відповідачів є передчасним, виходячи                   з того, що ОСОБА_1 ще не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом      на свою частку, відповідно до якої і буде стягуватись компенсація.
 
Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та               ОСОБА_3 про визнання права власності по 1/16 частки на квартиру АДРЕСА_2 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру перебувають у володінні        ОСОБА_1 . Сторонам у справі необхідно дійти до консенсусу та з`явитись до нотаріальної контори для отримання свідоцтв про право на спадщину за законом кожен на свою частку. Суду немає необхідності визнавати право власності на частки в спадковому майні, оскільки такі дії безперешкодно можуть бути здійснені нотаріусом після з`явлення сторін до нього та пред`явлення правовстановлюючих документів.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до державного нотаріуса Ляшенко А. І. про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, щодержавний нотаріус Ляшенко А. І. є неналежним відповідачем          у справі.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У вересні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Солошенко Л. Є. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимогОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог, а також змінити мотивувальну частину судових рішень в частині відмови у задоволенні зустрічного та об`єднаного позовів  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування за законом на земельну ділянку, посилався на те, що позивачка має можливість звернутись до нотаріуса та отримати свідоцтва про право на спадщину за законом в позасудовому порядку.
Суди попередніх інстанцій не врахували, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, оскільки її право на спадкування було порушено відповідачами. Нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, якіперебувають у відповідачів та ними утримуються, а тому у неї  виникло право захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у Главі 29 ЦК України.Посилання судів на те, що позивачка може піти до нотаріуса та безперешкодно отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, не відповідає вимогам чинного законодавства.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування на  частину квартири, гаража та автомобіля, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, посилався на те, що позивачка неправильно визначила частки спадкового майна. Цей висновок судів є необґрунтованим та незаконним, оскільки неправильний математичний розрахунок часток, що має бути успадкована позивачкою, не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
Крім того, у судовому засіданні, що відбулось 07 лютого 2024 року, представник позивачки надала суду додаткові пояснення з цього приводу, зокрема зазначала, що правильний розрахунок частки, що має належати ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом на частину квартири АДРЕСА_2 , повинен становити 1/8 частки.
Суди помилково посилались на те, що спірний гараж є спільним майном подружжя ОСОБА_4 , оскільки цей гараж набутий спадкодавцем на підставі рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 27 червня 2006 року.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації              за частку позивачки в автомобілі, суди посилались на те, що стягнення компенсації з відповідачів є передчасним, оскільки ОСОБА_1 ще не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на свою частку, відповідно до якої і буде стягуватись компенсація. Суди не врахували, що вирішення судового спору щодо поділу спадкового майна не залежить від отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину.
Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суди попередніх інстанцій помилилися з мотивами відмови. Мотивами відмови                         у задоволенні позовних вимог мали бути підстави, визначені статтями 76-81 ЦПК України, оскільки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не навели підстав та мотивів звернення до суду з указаними позовами.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі                 № 925/1265/16 (провадження № 12-158 гс18), у постановах Верховного Суду                від 13 листопада 2019 року у справі № 758/5329/15 (провадження № 61-18376св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 638/2267/14-ц (провадження № 61-34593св18), від 15 грудня 2019 року у справі № 916/780/18, від 19 серпня 2020 року у справі             № 201/16327/16-ц (провадження № 61-43384св18), від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), від 22 вересня 2021 року у справі             № 227/3750/19 (провадження № 61-16069св20), від 22 березня 2023 року у справі   № 463/6829/21-ц (провадження № 61-12264св22) та у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі №6-692цс16.
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження       у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У жовтні 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2025 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно.
 
Після смерті ОСОБА_4 нотаріусом заведена спадкова справа № 251/2015.
З 24 травня 1985 року до дня смерті ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .
 
Спадкоємцями першої черги спадкування є: дочка ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_2 , які у встановленому законом порядку прийняли спадщину,  та мати ОСОБА_5 , яка відмовилась від своєї частки спадщини на користь своєї онуки ОСОБА_1 .
 
До спадкового майна входить рухоме та нерухоме майно. На частину спадкового майна, а саме на страхові суми, вклади грошових коштів, 18 грудня 2019 року нотаріусом видано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом.
 
Спадкове майно складається із: земельної ділянки площею 0,1674 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; трикімнатної квартири АДРЕСА_2 ; гаражу двоповерхового, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 ; автомобіля «INFINITI FX3.7», легковий універсал-В, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
 
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 грудня 2001 року, виданого згідно з розпорядженням відділу комунального майна та приватизації за № 3719, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам його сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,                    ОСОБА_1 .
 
Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11 липня 2006 року ОСОБА_4 набув право власності на гараж двоповерховий, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 27 червня 2006 року № 356.
 
Постановою державного нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори від 24 січня 2020 року № 443/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину майна, що належало ОСОБА_4 , а саме, квартиру АДРЕСА_2 , оскільки вказана квартира перебуває у спільній сумісній власності і частка померлого у цій квартирі                                 не визначена.
 
Постановою державного нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори від 24 січня 2020 року № 444/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину майна, що належало ОСОБА_4 , а саме: земельну ділянку площею 0,1674 га, що розташована за адресою:                        АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 ; автомобіль «INFINITI FX3.7», легковий універсал-В, 2012 року випуску, реєстраційний номер                  НОМЕР_1 , оскільки ОСОБА_1 не надала оригіналів правовстановлюючих документів,що підтверджують право власності померлого на вказане майно.
 
10 червня 2021 року Сумською міською державною нотаріальною конторою видане свідоцтво про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя щодо автомобіля на ім`я дружини спадкодавця - ОСОБА_2 
 
10 червня 2021 року Сумською міською державною нотаріальною конторою видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частку автомобіля на ім`я дружини спадкодавця - ОСОБА_2 
 
10 червня 2021 року Сумською міською державною нотаріальною конторою видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частку автомобіля на ім`я дочки спадкодавця - ОСОБА_3 .
 
У свідоцтвах про право на спадщину за законом від 10 червня 2021 року зазначено, що свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку автомобіля ще не видано.
 
12 січня 2022 року Сумською міською державною нотаріальною конторою видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку двоповерхового гаража та на 1/4 частку земельної ділянки на ім`я дружини спадкодавця - ОСОБА_2 
 
12 січня 2022 року Сумською міською державною нотаріальною конторою були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку двоповерхового гаража та на 1/4 частку земельної ділянки на ім`я дочки спадкодавця -                  ОСОБА_3 .
 
У свідоцтвах про право на спадщину за законом від 12 січня 2022 року зазначено, що свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку гаража та 1/2 частку земельної ділянки ще не видані.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Солошенко Л. Є. підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним                                      і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.
 
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України               (статті 1218, 1231 ЦК України).
 
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини              є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
 
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
 
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
 
Разом із тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
 
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
 
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
 
У справі, яка переглядається, установлено, щопостановою державного нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори від 24 січня 2020 року                            № 443/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину майна, що належало ОСОБА_4 , а саме, квартиру АДРЕСА_2 , оскільки вказана квартира перебуває у спільній сумісній власності і частка померлого у цій квартирі не визначена.
 
Постановою державного нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори від 24 січня 2020 року № 444/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину майна, що належало ОСОБА_4 , а саме, земельну ділянку площею 0,1674 га, що розташована за адресою:                       АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 ; автомобіль «INFINITI FX3.7», легковий універсал-В, 2012 року випуску, реєстраційний номер                    НОМЕР_1 , оскільки ОСОБА_1 не надала оригіналів правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності померлого на вказане майно.
 
Отже, ОСОБА_1 вчинила необхідні дії для отримання свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування, подавши відповідну заяву, проте отримала відмову у вчиненні такої дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.
 
Суд може констатувати відсутність предмету спору, що унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб, у випадку, якщо право позивача на спадщину ніким не оспорюється або сам позивач не сприяв реалізації своїх законних прав і обов`язків у досудовому порядку. Проте у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом.
 
За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування на 1/2 частки земельної ділянки, дійшов помилкового висновку про те, що спадкові права ОСОБА_1 не порушені і вона                       не позбавлена права звернутися до нотаріальної контори та отримати свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну ділянку.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/12 частки квартири, 1/2 частки гаража та стягнення з відповідачів грошової компенсації за 1/2 частки автомобіля, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що частки, що успадковуються               ОСОБА_1 , визначені позивачем неправильно, а тому суд позбавлений можливості визнати за позивачкою право власності на вказане спадкове майно у порядку спадкування.
 
Вказані висновки судів не можна вважати обґрунтованими та такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав. 
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивачка неправильно визначила частки спадкового майна, суди фактично ухилилися від вирішення спору по суті заявлених позовних вимогі залишили спадкові права         ОСОБА_1 незахищеними.
 
Суд не позбавлений права і був зобов`язаний визнати за позивачкою право власності у порядку спадкування на ту частку спадкового майна, яка є для суду доведеною, а не взагалі відмовляти у позові. Зазначене не є виходом за межі позову, оскільки позовними вимогами є визнання права власності в порядку спадкування.
 
Посилаючись на те, позовна вимога про стягнення з відповідачів грошової компенсації за 1/2 частки автомобіля є передчасною, оскільки ОСОБА_1 ще не отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на свою частку автомобіля, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, не врахував, що вирішення судового спору щодо поділу спадкового майна не залежить від отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину. 
 
Також помилковим є висновок судів про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності по 1/16 частки на квартиру АДРЕСА_2 , з тих підстав, що спадкові права ОСОБА_2 та ОСОБА_3 можуть бути захищені                     у позасудовому порядку, враховуючи те, що між сторонами існує спір щодо спадкування спірного нерухомого майна.
 
Разом із тим, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до державного нотаріуса Ляшенко А. І. про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, оскільки державний нотаріус Ляшенко А. І. не є належним відповідачем          у справі.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
З урахуванням наведеного, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, судами не встановлені, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, судові рішення в частині вирішення позовних вимог                 ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - державний нотаріус Сумської міської державної нотаріальної контори Калініченко Є. Ю., про визнання права власності в порядку спадкування, стягнення грошової компенсації,                                  та в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкуванняпідлягають скасуванню                              з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Оскільки Верховний Суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, а передає справу на новий розгляд, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених      у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Солошенко Людмили Євгеніївни задовольнити частково.
 
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року в частинівирішення позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - державний нотаріус Сумської міської державної нотаріальної контори Калініченко Євгенія Юріївна, про визнання права власності в порядку спадкування, стягнення грошової компенсації та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого         2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,    є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Д. Д. Луспеник

 
 
Судді:                                                                                               І. Ю. Гулейков

 
 
Б. І. Гулько

 
 
Г. В. Коломієць

 
 
Р. А. Лідовець