ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року	Львів	Справа № 300/5386/24 пров. № А/857/26904/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                  Хобор Р.Б.,
суддів                                                                       Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року, ухвалене суддею Кафарським В.В.  у справі № 300/5386/24 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до  Болехівської міської ради Івано-Франківської області про зобов`язання вчинити певні дії,

                                                  В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просить суд зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі та прийняти рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
20 вересня 2024 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково.
Визнав протиправною бездіяльність Болехівської міської ради щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з урахуванням частини 2 статті 118 Земельного кодексу України.
Зобов`язав Болехівську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовив. 
Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що фактично заява позивачки від 21.05.2024 хоча і була предметом розгляду на сесії Болехівської міської ради, однак, всупереч вимогам Земельного кодексу України, не вирішена по суті, оскільки за наслідками її розгляду не винесено ні рішення про затвердження, ні вмотивоване рішення про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою. 
Відповідач був зобов`язаний прийняти рішення про затвердження технічної документації та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову у затвердженні техдокументації, тому відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо неприйняття рішення, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 по суті, відповідно до статті 118 ЗК України.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, суд  першої інстанції вказав, що перевірка поданої на розгляд заяви позивачки на предмет її відповідності вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації не може бути здійснена в межах розгляду даної справи. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції відмовив в задоволенні цієї частини позовних вимог.
Не погодившись із рішенням суду І інстанції, його оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову повністю.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтка зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що порушує її права та інтереси як суміжного землекористувача, а також те, що технічна документація із землеустрою, яку позивачка ОСОБА_2 подала на затвердження, була розроблена без участі ОСОБА_1 , а сам процес погодження меж проводився з порушеннями. Внаслідок цього, фактична площа земельної ділянки ОСОБА_1 зменшилася, а частина ділянки, яку вона постійно обробляє та яка зафіксована у погосподарській книзі, включена до проєктної документації позивачки. Це, на переконання апелянтки, є прямим втручанням у її право користування землею.
ОСОБА_1 наголошує на тому, що справа має ознаки земельного спору щодо меж суміжних ділянок, вирішення якого можливе лише за участі обох сторін. 
Тому в задоволенні позову просить відмовити повністю.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду в частині задоволення позову, а також те, що апелянтка не навела доводів протиправності рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, незважаючи на те, що ОСОБА_1 , фактично, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю.
Суд першої інстанції встановив те, що ФОП ОСОБА_3 розробив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр.   ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим №2610291401:01:002:0105, площею 0,2500  га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд
21.05.2024 ОСОБА_2 звернулася до голови Болехівської міської ради із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у власність у межах норм безоплатної приватизації. До заяви долучила: копії паспорта громадянина України, ідентифікаційного коду, технічної документації, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно.
Працівники виконавчого комітету Болехівської міської ради підготували проект рішення "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_2 із земель, що перебувають у користуванні" (а.с.  55), який розглядався на пленарному засіданні 43 чергової сесії Болехівської міської ради восьмого демократичного скликання під номером "44", що підтверджується протоколом від  12.06.2024 №43
Болехівська міська рада, листом №05.2-09/100 від 14.06.2024, повідомила ОСОБА_2 , що на чергове засідання XLIII сесії Болехівської міської ради 12.06.2024 винесено проект рішення про затвердження технічної документації землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі земельної ділянки у власність із земель, що перебувають у користуванні. За результатами розгляду рішення не прийнято у зв`язку з недостатньою кількістю голосів, 8 - "За", 0 - "Проти", 7 - "Утримались".
Вважаючи, що при розгляді заяви про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідач допустив протиправну бездіяльність, позивачка звернулася за захистом своїх прав до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно - правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
У п. "г" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України зазначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірах для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.
Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
З огляду цю норму права, суд вважає, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, серед яких є: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.
Положеннями статті 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні, № 280/97-ВР (далі Закону № 280/97-ВР) визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Статтею 59 Закону № 280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.
Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР, питання з приводу земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
Апеляційний суд встановив, що відповідач не розглянув (не прийняв жодного рішення) заяву ОСОБА_2 від 21.05.2024 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у власність у межах норм безоплатної приватизації.
Тому апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 по суті, відповідно до статті 118 ЗК України, допустив протиправну бездіяльність, не прийнявши рішення або про затвердження технічної документації та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову у затвердженні техдокументації. 
Також апеляційний суд вважає, що, як наслідок вищевказаної протиправної бездіяльності, суд першої інстанції правомірно зобов`язав відповідача повторно розглянути подану позивачкою заяву, враховуючи дискреційні повноваження відповідача щодо прийняття рішення про відведення земельної ділянки.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції підставно прийшов до висновку про необхідність задоволення позову у вищевказаній частині позовних вимог.
Щодо доводів апеляційної скарги апеляційний суд зазначає наступне:
Так, апеляційний суд встановив, що предметом спору є протиправна бездіяльність органу місцевого самоврядування, який не прийняв жодного рішення за результатами розгляду заяви позивачки. Суд не вирішував питання щодо прав на конкретну земельну ділянку або її межі, а зобов`язав орган влади виконати свій обов`язок - повторно розглянути подану позивачкою заяву. 
Таким чином, на переконання апеляційного суду, на цьому етапі жодних рішень щодо прав скаржниці не ухвалювалося, а отже, права ОСОБА_1 не порушені.
          Також ОСОБА_1 наполягає, що має місце земельний спір про межі ділянки, який повинен вирішуватись у порядку, передбаченому ст. 158-161 ЗК України. 
          З цього приводу апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції не вирішував спір про межі земельної ділянки, а зобов`язав орган місцевого самоврядування виконати свою функцію - прийняти рішення за заявою в межах дискреційних повноважень. 
          Якщо ж у подальшому при прийнятті рішення дійсно виникне конфлікт щодо меж земельної ділянки - це питання може стати предметом окремого позову, однак, предметом даних правовідносин не є.
Крім того, на переконання апеляційного суду, передчасним є посилання ОСОБА_1 на те, що її право на землю, на її думку, вже порушене.
Так, апеляційний суд встановив, що жодне рішення про передачу земельної ділянки позивачці на момент розгляду справи не прийняте. Відповідно, жодних юридичних наслідків, що обмежували б права ОСОБА_1 , не настало. 
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в частині задоволення позову правильно встановив обставини справи та ухвалив в цій частині судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції в частині задоволення позову, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції в цій частині без змін.
В частині відмови в задоволенні позову рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалось.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року у справі № 300/5386/24 - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель  	

Повне судове рішення складено