ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 р. 	Справа № 520/27550/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 (ухвалене суддею Тітовим О.М.) по справі № 520/27550/24
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                       
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій  області № 918270802560 від 29.08.2024 щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,   у переведенні на пенсію за вислугу років; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області   перевести з 22.08.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,   на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 № 3723-12 (в редакції станом на 01.01.2011), призначивши її в розмірі з розрахунку 90% відсотків від суми заробітної плати, розрахованої без обмеження максимального розміру заробітної плати відповідно до довідки виданої Головним управлінням Держпродспожислужби в Житомирській області № 06-00/184 від 12.07.2024 “Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років)” та довідки виданої Головним управлінням Держпродспожислужби в Житомирській області № 06-00/184 від 12.07.2024 “Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією)”, виплачувати довічно та щомісячно у повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати пенсії, в тому числі без обмежень, установлених з 01.10.2017 Законами України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” № 2148-УІІІ від 03.10.2017 та “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІУ від 09.07.2003, незалежно від перебування на посадах, віднесених до державної служби та перераховувати у разі підвищення заробітної плати.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2025     позов  задоволено частково, а саме: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області   перевести з 22.08.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,   на пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 № 3723-12 (в редакції станом на 01.01.2011), призначивши її в розмірі з розрахунку 90% відсотків від суми заробітної плати, розрахованої без обмеження максимального розміру заробітної плати, відповідно до довідки виданої Головним управлінням Держпродспожислужби в Житомирській області № 06-00/184 від 12.07.2024 “Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років)” та довідки виданої Головним управлінням Держпродспожислужби в Житомирській області № 06-00/184 від 12.07.2024 “Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією)”, виплачувати довічно та щомісячно у повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати пенсії, в тому числі без обмежень, установлених з 01.10.2017 Законами України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” № 2148-УІІІ від 03.10.2017 та “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІУ від 09.07.2003, незалежно від перебування на посадах, віднесених до державної служби та перераховувати у разі підвищення заробітної плати;  в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням       суду першої       інстанції,  відповідач  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2025       та прийняти  нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме:   Закону України “Про державну службу”,  Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” № 2148-УІІІ від 03.10.2017, Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІУ від 09.07.2003 та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними   в справі матеріалами.
          Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги відповідача    підлягають  задоволення з наступних підстав.
          Відповідно до     ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судовим розглядом встановлено, що   ОСОБА_1   22.08.2024,  звернувся із заявою № 2843   до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач)  про призначення пенсії за вислугу років у повному обсязі без обмеження виплати, відповідно до ст. 37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 № 3723-12 (в подальшому - Закон № 3723-12) із розрахунку 90% від заробітної плати державного службовця без обмеження її максимального розміру як особі, яка досягла встановленого законодавством пенсійного віку, та має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби.
За результатами  розгляду вищезазначеної заяви,  за принципом екстериторіальності,    рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.08.2024 № 918270802560,   відмовлено позивачу у переведенні на пенсію за віком, відповідно до Закону України № 889, оскільки  стаж роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців складає лише 4 роки 10 місяців 13 днів.
Не погодившись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
          Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що        належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   перевести з 22.08.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,   на пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 № 3723-12 (в редакції станом на 01.01.2011), призначивши її в розмірі з розрахунку 90% відсотків від суми заробітної плати, розрахованої без обмеження максимального розміру заробітної плати, відповідно до довідки виданої Головним управлінням Держпродспожислужби в Житомирській області № 06-00/184 від 12.07.2024 “Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років)” та довідки виданої Головним управлінням Держпродспожислужби в Житомирській області № 06-00/184 від 12.07.2024 “Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією)”, виплачувати довічно та щомісячно у повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати пенсії, в тому числі без обмежень, установлених з 01.10.2017 Законами України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” № 2148-УІІІ від 03.10.2017 та “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІУ від 09.07.2003, незалежно від перебування на посадах, віднесених до державної служби та перераховувати у разі підвищення заробітної плати.
Суд апеляційної інстанції не   погоджується  з таким висновком суду першої інстанції  щодо часткового задоволення позовних вимог  з наступних підстав.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 6 частини 1статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до ч. 1   ст. 37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993  № 3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011  - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011   - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Отже, необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію, відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Також,   вищезазначений вік визначений статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
До 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України “Про державну службу” від 10.12.2015   № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які: досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж; мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" від      10.12.2015 № 889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993  № 3723-ХІІ.
Відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від      10.12.2015   № 889-VІІІ, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до      статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993   № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених      статті 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993   № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015   № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Отже, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії, відповідно до          статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993  № 3723-ХІІ і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції  виходив з того, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного  управління Пенсійного фонду України в Харківській області   перевести з 22.08.2024 ОСОБА_1 ,    на пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України “Про державну службу”, проте рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій  області № 918270802560 від 29.08.2024, яким  відмовлено ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України “Про державну службу” на теперішній час не скасовано.
Судовим розглядом встановлено, що в спірних правовідносинах про визнання незаконним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій  області № 918270802560 від 29.08.2024 щодо відмови ОСОБА_1     у переведенні на пенсію за вислугу років та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   перевести з 22.08.2024 ОСОБА_1   на пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України “Про державну службу”  відповідачем визнано лише    Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
Відповідно до ст. ст. 25, 26, 42 Кодексу адміністративного судочинства України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з належним та обґрунтованим клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.
Згідно із ч. 3 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача (ч. 4 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч. 6 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України, після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що можливість залучення належного відповідача може здійснюватися виключно під час розгляду справи в суді першої інстанції, а залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавило би залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими Кодексом адміністративного судочинства України, в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.
Аналогічні висновки щодо застосування норм процесуального права, викладені в постанові Верховного Суду від 09.07.2020 у справі № 2040/5355/18.
Крім того, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Проте, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Також обов`язком суду є встановлення належності відповідачів, та їх заміна у разі необхідності.
Позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте, під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або за ініціативою суду.
Аналогічні висновки щодо застосування норм процесуального права, викладені в постанові Верховного Суду від 02.09.2020  у справі № 162/445/16-а.
Згідно із ч. 5 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, відповідно до вищевикладеного у суду апеляційної інстанції відсутні, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, повноваження  виправити процесуальний недолік суду першої інстанції щодо не залучення до участі в цій справі належного співвідповідача.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає  необхідним відмовити у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій  області № 918270802560 від 29.08.2024 щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,   у переведенні на пенсію за вислугу років, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій  області не є відповідачем у справі, а також  відмовити в  задоволенні інших позовних вимог, які  є  похідними від цієїпозовної вимоги.  
Одночасно, суд апеляційної інстанції зазначає, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст.  317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Харківського  окружного адміністративного суду від 09.04.2025  та ухвалити  постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 243, 308, 315, 317, 322, 325, 326, 328, 329,  338 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,  
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задовольнити.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 по справі № 520/27550/24 - скасувати.
Ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін