ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/31870/24
Провадження № 22-ц/820/1224/25
Хмельницький апеляційний суд
 
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В., 
розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 686/31870/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2025 року ( в складі судді Палінчака О.М. ) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в :
У листопаді 2024 року ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» звернулося до суду з позовом, в якому позивач просив стягнути з відповідача на користь товариства, заборгованість за Договором № 3962587 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 вересня 2023 року станом на 24 квітня 2024 року у розмірі 77760 грн, яка складається з: 14000 грн – заборгованість за кредитом; 63760 грн – заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2% за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 07.09.2023 року по 24.04.2024 року (включно); а також судові витрати у розмірі 2422 грн 40 коп та 10000 грн витрат на правову допомогу
На підтримання заявлених позовних вимог позивач посилався, що відповідно до укладеного Договору № 3962587 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 вересня 2023 року, укладеного між ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 , відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн, строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ "СЕНС БАНК" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування (730% річних). 08 вересня 2023 року між відповідачем та первісним кредитором було укладено Додатковий договір до кредитного договору згідно, якого сума кредиту була збільшена до 14000 грн. Кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 08.05.2023 року, викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://credit7.ua/pro-nas/.
22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%, з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%.
24.04.2024 року між ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Клієнт) та ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», укладено Договір факторингу № 24/04/2024 від 24.04.2024 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №3962587 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.09.2023 року перейшло до ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс».
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість за кредитним договором станом на 24.04.2024 року, дата переходу права вимоги до позивача становить 77760 грн, яка складається з 14000 грн заборгованість за кредитом та 63760 грн заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2 % за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 07.09.2023 року по 24.04.2024 року. Стягнення нарахованих процентів за користування кредитом за Кредитним договором здійснюється за період строку дії кредитного договору, штрафні санкції не нараховані та не стягуються. Сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором перейшло до позивача відповідно до реєстру боржників від 24 квітня 2024 року до Договору факторингу № 24/04/24 від 24.04.2024 року.
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» подала апеляційну скаргу, посилається на його незаконність та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Апелянт зазначає, що судом вірно встановлено, що 07 вересня 2023 року ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір № 3962587, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 10 000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а той, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором. Крім того, 08 вересня 2023 року укладено додатковий договір до договору № 3962587 про надання коштів, яким збільшили суму кредиту до 14 000 грн, однак суд послався, що позивачем не надано належних доказів в підтвердження того, що до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» у визначеному законом порядку перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, проте такий висновок є безпідставним. Звертаючись до суду з даним позовом товариством було надано в додатку до позовної заяви витяг з Реєстру боржників від 24.04.2024 року до Договору факторингу № 24/04/24 від 24.04.2024 року. Отже, 24.04.2024 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», укладено Договір факторингу № 24/04/2024 від 24.04.2024 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 3962587 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.09.2023 року перейшло до ТзОВ «ФК ««Укрглобал-Фінанс». У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у відповідача наявна заборгованість, яка станом на 24.04.2024 року, дата переходу права вимоги до позивача становить 77760 грн і складається з 14000 грн заборгованість за кредитом та 63760 грн заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2 % за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 07.09.2023 року по 24.04.2024 року. Стягнення нарахованих процентів за користування кредитом за Кредитним договором здійснюється за період строку дії кредитного договору, штрафні санкції не нараховані та не стягуються. Сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором перейшло до позивача відповідно до реєстру боржників від 24 квітня 2024 року до Договору факторингу № 24/04/24 від 24.04.2024 року. Апелянт вказує, що при зверненні до суду товариством було надано достатні та належні докази на пілтвердження своїх заявлених позовних вимг, однак суд першої інстанції належним чином їх не дослідив, що призвело до ухвалення помилкового рішення, яким відмолено у задоволенні позовних вимог. 
Тому, ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» просить скасувати заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. 
Заслухавши доповідача та перевіривши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення в частині є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. 
Судом встановлено, що 07 вересня 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір № 3962587, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 10 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а той, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором (пункти 1.1, 1.2 договору).
Пунктами 1.3, 1.4 кредитного договору встановлено, що кредит надається строком на 350 днів під 2,00 % в день від суми кредиту.
Кредитний договір укладений сторонами дистанційно та підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Х882).
08 вересня 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали в електронній формі додатковий договір до кредитного договору № 3962587 від 07.09.2023 року, яким збільшили суму кредиту до 14 000 грн. 
Додатковий договір укладений сторонами дистанційно та підписаний ОСОБА_1 електронним підписом (одноразовим ідентифікатором В255).
У день укладення кредитного договору 07.09.2023 року ТзОВ «Лінеура Україна» перерахувало кредитні кошти у сумі 10 000,00 на указаний ОСОБА_1 картковий рахунок №  НОМЕР_2 . У день укладення додаткового договору 08.09.2023 року ТОВ «Лінеура Україна» перерахувало кредитні кошти у сумі 4 000 грн на указаний ОСОБА_1 картковий рахунок №  НОМЕР_2 .
24 квітня 2024 року між ТзОВ «Лінеура Україна» і ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір відступлення прав вимог № 24/04/24, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» за плату відступило позивачу своє право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому, до боржників за рядом договорів.
Звертаючись до суду з даним позовом ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», вказувало, що заборгованість за кредитним договором № 3962587 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 вересня 2023 року, станом на 24 квітня 2024 року складає 77760 грн і згідно укладеного договору відступлення прав вимог № 24/04/24, право вимоги до боржника перешло до позивача, у зв`язку з чим просили задовольнити позовні вимоги.
Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що до ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», у визначеному законом порядку перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 3962587 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 вересня 2023 року, оскільки позивачем не долучено копію Додатку № 1 до договору факторингу № 24/04/24 від 24.04.2024 року та копію реєстру боржників до договору, а надані позивачем докази не містять відомості про боржника ОСОБА_1 та його кредитні зобов`язання.
Однак з таким висновком суду погодитися не можна. 
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
За змістом частини першої статті 4 Закону України 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою.
У пункті 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону № 2664-III.
Так, за змістом частини першої статті 6 Закону № 2664-III договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
Крім того, відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).
Отже, за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послуги з фінансування (надання позики або кредиту).
При цьому, така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу.
Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (частина перша статті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.
Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.
Як вбачається з матеріалів справи, 24 квітня 2024 року між ТзОВ «Лінеура Україна» і ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір відступлення прав вимог № 24/04/24, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» за плату відступило позивачу своє право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому, до боржників за рядом договорів.
Пунктами 6.1, 6.2, 7.1, 7.2 договору факторингу визначено, що Клієнт передає Фактору Права вимоги до Боржників які входять до Портфеля Заборгованості. Клієнт передає, а Фактор приймає Права вимоги в розмірі Портфеля Заборгованості. Права Вимоги переходять до Фактора після підписання Сторонами цього договору та виконання Фактором вимог п.7.2 Договору. В якості ціни за відступлення Прав вимоги Фактор сплачує Клієнту плату у розмірі 2 185 366 грн. 65 коп. шляхом перерахування вказаної суми на вказаний у реквізитах цього договору рахунок.
При цьому сторонами передбачено, що строк дії вказаного договору становить три роки, однак в будь якому випадку діє до повного його виконання сторонами. 
Згідно платіжної інструкції № 783 від 24.04.2024 року ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» перерахувало ТзОВ «Лінеура-Україна» 2 185 366 грн. 65 коп. як плату за відступлення прав вимоги за договором про відступлення прав вимоги № 24/04/24 від 24.04.2024 року.
Як вбачається матеріалів електронної справи в системі «Електронний Суд» до поданої позовної заяви представником товариства на підтримання заявлених вимог додано: сам Договір факторингу № 24/04/24 24.04.2024 року з додатками та доказами його оплати; Витяг з реєстру боржників від 24.04.2024 року до договору факторингу, договір № 3962587 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 вересня 2023 року, довідки про перерахування коштів, розрахунок заборгованості первісного кредитору та паспорт споживчого кредиту. 
Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладеного договору Договір факторингу № 24/04/24 24.04.2024 року, а тому до ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» перейшло право вимоги за договором № 3962587 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 вересня 2023 року, що підтверджується  Витягом з реєстру боржників від 24.04.2024 року до договору факторингу.
На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до ухвалення помилкового рішення про відмову у задоволенні позову.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
За змістом ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Як було встановлено судом, 07 вересня 2023 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі кредитний договір № 3962587, за умовами якого товариство надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 10 000 грн, строком на 350 днів, стандартна процентна ставка становить 2,00 % в день та застосовується протягом всього строку кредитування, орієнтовна загальна вартість кредиту становить 80 000 грн,
08 вересня 2023 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі додатковий договір до кредитного договору № 3962587 від 07.09.2023 року, яким збільшили суму кредиту до 14 000 грн. 
Як вбачається з укладеного договору, позичальник має сплачувати, визначені у Договору кредитодавцю відсотки за користування кредитом.
Згідно розрахунку заборгованість за договором від 07 вересня 2023 року № 3962587, станом на 24.04.2024 року, дата переходу права вимоги до позивача становить 77760 грн, складається з 14000 грн заборгованість за кредитом та 63760 грн заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2 % за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 07.09.2023 року по 24.04.2024 року. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем доведено розмір нарахованої заборгованості в повному обсязі, які слід стягнути з відповідача на користь позивача.
19 листопада 2024 року товариство направило вимогу до боржника ОСОБА_2 щодо погашення існуючої заборгованості, лист з відповідним пакетом документів було вручено боржнику, згідно даних реєстру поштових відправлень.
Однак, відповідач у добровільному порядку нараховану заборгованість за кредитним договором № 3962587, не погасив.
З урахування конкретних обставин даної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем доведено розмір існуючої заборгованості за кредитом, оскільки в ході розгляду справи було встановлено обставини погодження між сторонами всіх істотних умов кредитного договору. 
Відповідачем у справі не спростовано обставин отримання та використання ним кредитних коштів у розміру заборгованості, зазначеного в наданому позивачем розрахунку.
Оскільки, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Таким чином, враховуючи, вищевикладене, позов ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» слід задовольнити та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з  ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» заборгованість за договором № 3962587, яка станом на 24.04.2024 року, дата переходу права вимоги до позивача становить 77760 грн, складається з 14000 грн заборгованість за кредитом та 63760 грн заборгованість за нарахованими процентами.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову в сумі 2422 грн 40 коп та 4542 грн за подання апеляційної скарги, а всього 6964 грн 40 коп.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).
На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
З матеріалів справи вбачається, 02 серпня 2024 року між Директор ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» та адвокатом Руденком К.В. укладено Договір № 02/08/2024 про надання юридичних послуг. 

Згідно Акту прийому-передачі наданих послуг від 22 березня 2025 року, адвокатом Руденком К.В. надано клієнту юридичні послуги, у вигляді складання та подання апеляційної скарги на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2025 року у цивільній справі № 686/31870/24.
Вартість виконаних робіт становить 15 000 грн, які сплачено адвокату на підставі платіжної інструкції від 31 березня 2025 року.
Дослідивши надані докази витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи повне задоволення позовних вимог, відсутність заперечень відповідача щодо заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із їх не співмірністю наданій правовій допомозі, колегія суддів вважає, що з  ОСОБА_1  слід стягнути 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» задовольнити.
Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( місце реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (03124, м. Київ, Бульвар Вацлава Гавела, буд 4 ЄДРПУО 41915308) заборгованість за Договором № 3962587 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 вересня 2023 року у розмірі 77760 грн, яка складається з: 14000 грн – заборгованість за кредитом; 63760 грн – заборгованість за нарахованими процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 ( місце реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (03124, м. Київ, Бульвар Вацлава Гавела, буд 4 ЄДРПУО 41915308) 6964 грн 40 коп судового збору та 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
               Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 25 червня 2025 року.
       Судді А.М. Костенко 
Р.С. Гринчук Т.В. Спірідонова