ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року 
м. Київ

справа № 160/20803/22
адміністративне провадження № К/990/762/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Білак М.В.,  Соколова В.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції справу №160/20803/22
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, порушеної
за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Дяченко Олексій Володимирович,
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року (головуючий суддя Кучугурна Н.В.),
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року (колегія суддів у складі головуючого судді Олефіренко Н.А., суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У грудня 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивачка,                     ОСОБА_1 ) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі -відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), у якому просила:
1.1. визнати протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачці середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.05.2021 по 08.12.2022 включно;
1.2. зобов`язати В/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.05.2021 по 08.12.2022 в сумі 91705,78 грн.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.12.2022 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду відповідачем було здійснено повний розрахунок з виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 . З огляду на положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), позивачка наполягала на тому, що має право на нарахування та виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 18.05.2021 по 08.12.2022. 
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
3. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 у справі № 160/17641/21, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.07.2022, позовну заяву ОСОБА_1 до В/ч НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачці за період з 24.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року; зобов`язано В/ч НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 24.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
4. У цьому рішенні суд установив, що позивачка проходила військову службу у В/ч НОМЕР_1 у період з 24.12.2015 по 17.05.2021.
5. Згідно з випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 , зазначене вище рішення виконано відповідачем 09.12.2022, що не заперечується останнім.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
6. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2023, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.12.2023, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачці середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.05.2021 по 08.12.2022 включно; стягнуто з В/ч НОМЕР_1 на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 18.05.2021 по 08.12.2022 включно в розмірі 26484,64 грн; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
6.1. Приймаючи таке судове рішення, суди попередніх інстанцій зазначили, що обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
6.2. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
6.3. Суди установили, що позивачка була звільнена зі служби 17.05.2021, тому першим днем затримки розрахунку є 18.05.2021, остаточний розрахунок мав бути проведений з позивачкою 17.05.2021, натомість належне до виплати грошове забезпечення у сумі 82 956,15 грн було виплачено лише 09.12.2022. Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні з 18.05.2021 по 08.12.2022 (включно) складає 570 днів.
6.4. Зі змісту довідки від 12.08.2021 № 921, яка видана ОСОБА_1 суди установили, що розмір середнього грошового забезпечення позивачки становить 381,34 грн ((11630,85 грн + 11630,85 грн = 23261,70 грн) / 61 день (березень та квітень 2021 року) = 381,34 грн).
6.5. Суди попередніх інстанцій, урахувавши період затримки розрахунку (570 днів, з 18.05.2021 по 08.12.2022 ), визначили, що розрахована сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені позивачки становить 217363,80 грн (381,34 грн х 570 днів затримки).
6.6. Поряд з із цим суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виснував, що відповідна компенсація не може перевищувати 6 місяців/182 дні, тож належна до сплати сума дорівнює 69403,88 грн (381,34 грн х 182 дні) та що до цих правовідносин слід застосовувати принцип співмірності.
6.7. Зокрема, істотність частки компенсації за непроведену індексацію в порівнянні з середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 82956,15 грн / 217363,80 грн (сума виплаченого грошового забезпечення на виконання рішення суду/середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100 = 38,16%. Отже, у підсумку суди визначили, що сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 38,16% складає: 381,34 грн (середньоденний заробіток позивачки) х 38,16% = 145,52 грн; 145,52 грн х 182 (кількість робочих днів затримки розрахунку, які підлягають відшкодуванню) = 26484,64 грн.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
7. Не погодившись із цими судовими рішеннями, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Дяченко О.В., 05.01.2024 звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду (далі - Суд), у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
7.1. Ця касаційна скарга подана з підстав неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
7.2. В обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржниця зауважила, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях не застосували висновок Верховного Суду, викладений зокрема у постанові від 30.11.2023 у справі № 380/19103/22, у якій досліджено питання застосування редакцій статті 117 КЗпП України та зазначено, що до військовослужбовців, які були звільнені з військової служби до 19.07.2022 застосуванню підлягає редакція КЗпП України до 19.07.2022, тобто стягненню підлягає середній заробіток за весь період затримки розрахунку (з дати звільнення по дату розрахунку) не обмежений шістьма місяцями, проте із урахуванням частки коштів виплачених після звільнення обрахованої відповідно до формули виведеної Верховним Судом у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, у якій наведено механізм розрахунку суми середнього заробітку за звільнення без повного розрахунку, який є справедливим як для позивачки так і для відповідача та полягає у наступному: розмір середнього заробітку прямо пропорційно залежить від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. 
7.3. Поруч із цим скаржниця також звертала увагу на аналогічні правові позиції Верховного Суду наведені у постановах від 09.03.2023 у справі № 520/899/21, від 05.04.2023 у справі № 560/13719/21. 
8. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2024 визначено для розгляду цієї справи колегію суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: головуючий суддя:               Мартинюк Н.М., судді: Мельник-Томенко Ж.М., Уханенко С.А.
9. Ухвалою колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.01.2024 у справі відкрито касаційне провадження.
10. Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2025, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 08.08.2025 № 857/0/78-25 (на підставі службової записки в.о. секретаря судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 08.08.2025 № 581/0/64-25 про проведення повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв`язку з перебуванням судді Мартинюк Н. М. у відпустці по вагітності та пологах) для розгляду справи            № 160/20803/22 визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Єресько Л.О., судді: Білак М.В., Соколов В.М.
11. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 15.08.2025 справу № 160/20803/22 прийнято до провадження, закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до вимог статей 340 та 345 КАС України.
Позиція інших учасників справи 
12. Не погоджуючись із наведеними доводами скаржника В/ч НОМЕР_1 направила суду письмовий відзив на касаційну скаргу, у якому наводить доводи про те, що стаття 117 КЗпП України не застосовна до спірних правовідносин та просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове, яким позов залишити без розгляду.
Висновки Верховного Суду, оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
13. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Одночасно суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
14. Спірним питанням у цій справі на стадії касаційного провадження є визначення розміру належного позивачці середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.05.2021 по 08.12.2022. Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної скарги за правилами статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
15. Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
16. Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
17. Відповідно до частини третьої статті 24 Закону № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.
18. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виключення позивачки зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
19. Частиною першою статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виключення позивачки зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення) визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.
20. Частиною другою статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виключення позивачки зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення) передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
21. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон №2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, статтю 117 КЗпП України викладено в такій редакції:
21.1. «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
21.2. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
22. Касаційне провадження у цій справі відкрите на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, з огляду на застосування судами першої та апеляційної інстанції статті 117 КЗпП України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, від 09.03.2023 у справі № 520/899/21, від 05.04.2023 у справі №560/13719/21, від 30.11.2023 у справі № 380/19103/22.
23. Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги та оскаржуваним судовим рішенням судів попередніх інстанцій, Верховний Суд, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, виходить із таких міркувань.
24. Спірні правовідносини склалися щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
25. Як установлено судами попередніх інстанцій, позивачці при звільненні з 17.05.2021 з військової служби не було виплачено індексацію грошового забезпечення. Таку індексацію присуджено судовим рішенням у справі №160/17641/21, яке набрало законної сили та на виконання якого відповідачем її виплачено 09.12.2022 у розмірі 82 956,15 грн.
26. Отже, у цих правовідносинах періодом затримки розрахунку при звільненні є 18.05.2021 - 08.12.2022.
27. Верховний Суд сформував усталену практику у правозастосуванні статті 117 КЗпП України, у редакції до 19.07.2022, при вирішенні спорів щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
28. Так, Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягнення балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.
29. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.
30. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачкою до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
31. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц та від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 суди першої та апеляційної інстанцій і вирішили цей спір.
32. Проте Суд вважає за необхідне зауважити, що указаний підхід Великої Палати Верховного Суду до застосування статті 117 КЗпП України в окресленому контексті не відповідає правовому регулюванню, яке належить застосовувати до спірних правовідносин.
33. Як уже зазначалося, Законом № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, статтю 117 КЗпП України викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
34. Таким чином, на час виключення позивачки зі списків особового складу, стаття 117 КЗпП України не передбачала жодного обмеження періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.
35. Проте на час проведення з позивачкою повного розрахунку - 09.12.2022 та на день звернення до суду з цим позовом, стаття 117 КЗпП України передбачає обмеження щодо максимального строку затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком - у шість місяців.
36. Суди попередніх інстанцій під час вирішення цього спору керувалися приписами статті 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352-ІХ.
37. Зокрема, суди попередніх інстанцій визначили суму, яка підлягає стягненню на користь позивачки за 182 дні (6 місяців) та, спираючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постановах від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц та від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, визначили суму, яка підлягає відшкодуванню (26484,64 грн), застосовуваши принцип співмірності.
38. Однак наведений у зазначених постановах Великої Палати Верховного Суду підхід щодо критеріїв / способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України діяла в редакції, яка не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.
39. Водночас в цьому спорі правовідносини охоплюють також період з 19.07.2022, який регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України та яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику Великої Палати Верховного Суду, зокрема, викладену у постановах від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц та від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
40. Таким чином, період стягнення середнього заробітку у цій справі поділяється на дві частини до та після 19.07.2022, а саме: період з 18.05.2021 по 18.07.2022 - до якого підлягають урахуванню норми статті 117 КЗпП України, у редакції, яка діяла до 19.07.2022, та висновки Верховного Суду, які стосуються безпосередньо цієї статті у редакції, яка діяла до 19.07.2022; період з 19.07.2022 по 08.12.2022 - до якого підлягають врахуванню норми статті 117 КЗпП України, у редакції чинній на момент ухвалення рішення, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які відповідач невчасно сплатив.
41. Такий правовий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі, викладеною у постанові від 06.12.2024 у справі № 440/6856/22.
42. Отже, сума, яку постановили стягнути суди попередніх інстанцій, визначена без урахування наведеного, у зв`язку з чим висновки судів попередніх інстанцій щодо розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, є помилковими.
43. Тож у межах цієї справи належить ураховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їхнє виконання підлягає встановленню, зокрема: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачці при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачці при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачці при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачці при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачці при звільненні виплат. А також належить ураховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівнику.
44. Таким чином, Суд дійшов висновку про те, що суди попередніх інстанцій вирішували справу без повного та всебічного з`ясування обставин в цій адміністративній справі.
45. Щодо доводів касаційної скарги про ігнорування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.11.2020 у справі                            № 480/3105/19, від 09.03.2023 у справі № 520/899/21, від 05.04.2023 у справі                           № 560/13719/21, від 30.11.2023 у справі № 380/19103/22, в яких вказано про чітку формулу застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, то слід зазначити що у цих справах Судом враховувалися висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц, які не можуть бути застосовані до спірних правовідносин у повній мірі.
46. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
47. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 353 КАС України).
48. Таким чином, зважаючи на приписи частини другої статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
49. Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно взяти до уваги викладене в цій постанові і правильно застосувати, відповідно до встановлених обставин справи, до спірних правовідносин норми матеріального права і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
50. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Дяченко Олексій Володимирович, задовольнити частково.
2. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року у справі № 160/20803/22 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	Л.О. Єресько М.В. Білак   В.М. Соколов