ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1282/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №700/332/13-ц Категорія: на ухвалу    	Кравченко Т. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       08 липня 2025 року                                                                                                     м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді	Гончар Н. І., Сіренко Ю. В.	
секретар 	Широкова Г.К.	

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 22.05.2025(повний текст складено 22.53.2025, суддя в суді першої інстанції Кравченко Т.М.) про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :

11.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, якою просив визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо несвоєчасного розгляду його заяви від 11.03.2025 у виконавчому провадженні №38245591; зобов`язати посадових осіб Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути на рахунок ОСОБА_1 переплату аліментів у виконавчому провадженні № 38245591 в сумі 54 165,19 грн. 
Зазначену скаргу ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 22.05.2025 залишено без розгляду з підстав того, що скаржник пропустив строки оскарження дій державного виконавця.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, скаржник подав 04.06.2025 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду. 
Зазначає, що стаття 449 ЦПК України визначає, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Закон України «Про виконавче провадження» та відповідне Положення не визначають строків розгляду заяв та клопотань учасників виконавчого провадження. Державні виконавці у таких випадках керуються Законом України «Про звернення громадян», який визначає місячний строк для розгляду відповідної заяви, звернення громадян. Оскільки скаржник звернувся безпосередньо до виконавця, а не до керівника органу ДВС з заявою про повернення йому переплати, строк розгляду якої місяць, ним не пропущено строк звернення до суду, адже після закінчення місячного строку та не задоволення заяви було подано скаргу до суду в межах десяти днів після того, як він дізнався про порушення його права, а саме незадоволення заяви у встановлений законом строк.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
У даній справі боржник ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність посадових осіб Лисянського ВДВС у Звенигородському районі щодо повернення надміру стягнутих коштів (аліментів) на його рахунок в сумі 54 165,19 грн. 
При цьому скаржник зазначає, що 11.03.2025 він звертався із заявою до державного виконавця про повернення йому переплаченої суми коштів, проте відповіді йому на вказану заяву не надходило, у зв`язку з чим він був змушений звернутись до суду з визнанням такої бездіяльності неправомірною.
Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Закон України «Про виконавче провадження» не визначає строків розгляду заяв та клопотань учасників виконавчого провадження. Державні виконавці у таких випадках керуються Законом України «Про звернення громадян», який визначає місячний строк для розгляду відповідної заяви, звернення громадян. 
       Відповідно до правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.10.2019 по справі № 127/2-2177/2005 вбачається, що бездіяльність, на відміну від ді,ї не має моменту вчинення. Бездіяльність має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності.
Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого вчинення особою протиправних дій (бездіяльності), у зв 'язку із чим, неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.
Встановлення строків звернення до суду та залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не може слугувати меті легалізації триваючого правопорушення та, відповідно, здійснення незаконної бездіяльності.
Заявник звернувся до суду із вказаною скаргою, в якій оскаржує бездіяльність посадових осіб відповідного відділу ДВС, яка по своїй суті є триваючим правопорушенням, зберігається протягом усього періоду невчинення дій чи неприйняття рішень.
Враховуючи, що боржник звернувся до ДВС із заявою про повернення йому переплачених коштів, строк розгляду якої становить за законом, який регулює питання розгляду звернення громадян, висновки суду першої інстанції про те, що скаржником пропущено строки звернення з відповідною скаргою на бездіяльність державного виконавця, є помилковими.
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992).
У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Відповідно до положень п.3 ст.379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи.
Отже ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 22.05.2025про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 у даній справі слід скасувати з вказаних підстав, а матеріали справи – направити до суду першої інстанції для продовження розгляду при якому доводи скаржника мають бути оцінені по суті на предмет їх обґрунтованості.
Отже подана апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – задовольнити.
Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 22.05.2025про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 у даній справі – скасувати.
Матеріали даної цивільної справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 09.07.2025.

Суддя-доповідач                        

Судді