ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/33248/24	
                                                                                Суддя І інстанції – Царікова О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Шальєвої В.А.,     
за участю секретаря судового засідання Дивнич Д.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу  Головного  управління ДПС у Львівській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року у справі  за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТ СЕРВІС ГРУП» до Головного управління ДПС у Львівській області  про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ВТ СЕРВІС ГРУП»  звернулося до суду з вищевказаним позовом в якому просило: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області (форми В1) від 29.06.2023р. №15212/13-01-07-04, яким зменшено суму бюджетного відшкодування на суму 3318296,00 грн., та застосовано штрафні санкції в розмірі 829 574,00 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області (форми ПС) від 29.06.2023р. №15213/13-01-07-04, яким застосовано штрафні санкції за ненадання документів, що підтверджують показники, відображені у податковій звітності у розмірі 1020,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення процедури проведення перевірки а також безпідставність висновків контролюючого органу щодо не встановлення факту реальності господарських операцій із зазначеними в акті перевірки контрагентом,   враховуючи той факт що податковим органом не було взято до уваги наявність усіх первинних документів що підтверджують реальність вказаних операцій.   Крім того позивач не може нести відповідальність за дотримання податкової дисципліни своїми контрагентами та третіми особами.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням  Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує на те, що судом першої інстанції приймаючи рішення про задоволення позовних вимог не враховано, що позивач відповідно до норм ПК України використовує у своїй діяльності та має повний доступ до електронного кабінету платника податків, окрім цього ТОВ «ВТ СЕРВІС ГРУП» зобов`язано забезпечити отримання поштової кореспонденції скерованої на податкову адресу та має право на подання у строк встановлений ПК України заперечення, пояснення та документи. Однак, з огляду на ігнорування платником податків своїх обов`язків, ТзОВ «ВТ СЕРВІС ГРУП» у супереч власним твердженням та фактичним обставинам справи не забезпечено належне проведення документальної позапланової невиїзної перевірки в частині дослідження первинних документів. Наголошує на тому, що  ухилення ТОВ «ВТ СЕРВІС ГРУП» від надання до перевірки первинних документів та у подальшому долучення їх до суду напряму позбавляє Головне управління ДПС у Львівській області в межах повноважень та податкової перевірки дослідити первинні документи та надати їм правову оцінку.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ВТ СЕРВІС ГРУП» просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Головного управління ДПС у Львівській області підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представник ТОВ «ВТ СЕРВІС ГРУП» просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу, виданого ГУ ДПС у Львівській області від 11.05.2023 № 1667 -111, відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20; п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75; п.п. 78.1.8 п.78.1 ст. 78; ст. 79 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року Nє 2755-VI (зі змінами) проведена позапланова невиїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТ Сервіс Груп" щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.
Копія наказу ГУ ДПС у Львівській області від 11.05.2023 № 1667-ПП та письмове повідомлення від 11.05.2023 №14851/6/13-01-07-04-16 щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки скеровано засобами електронного зв`язку в електронній формі.
За результатами перевірки складено акт від 18.05.2023 №13619/13-01-07-04/39537571 “Про результати документальної позапланової невиізної перевірки ТзОВ “ВТ Сервіс Груп" (39537571) з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету”.
Відповідно до акта перевірки копію наказу ГУ ДПС у Львівській області від 11.05.2023 № 1667-ПП та письмове повідомлення від 11.05.2023 №14851/6/13-01-07-04-16 щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки скеровано засобами електронного зв`язку в електронній формі.
Згідно з висновками означеного акта перевірки контролюючим органом встановлено порушення платником податків: 1) п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198; п.200.1, п.200.4 ст.200 ПК України, в результаті чого підприємством завищено суму податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, за лютий 2023 року у сумі 3 318 296 грн.; 2) п.44.1, п.44.3 ст.44; п.85.2 ст.85 ПК України - підприємством до перевірки не надано документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
На підставі вищевказаного акта перевірки винесені податкові повідомлення - рішення: (форми В1) від 29.06.2023 №15212/13-01-07-04, згідно з яким зменшено суму бюджетного відшкодування на суму 3   318   296,00 грн., та застосовано штрафні санкції в розмірі 829574,00 грн.; (форми ПС) від 29.06.2023 №15213/13-01-07-04, згідно з яким застосовано штрафні санкції за ненадання документів, що підтверджують показники, відображені у податковій звітності у розмірі 1020,00 грн. 
Позивач, не погоджуючись з означеними податковими повідомленнями - рішеннями, звернувся до суду з означеним позовом.
Задовольняючи позов суд першої інстанції  виходив  порушення порядку провдоення  перевірки та дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність порушень позивачем податкового законодавства, оскільки реальність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується первинними документами, а тому відсутні законні підстави для визначення йому податкових зобов`язань. Допущені контрагентами порушення вимог законодавства при веденні господарської діяльності можуть потягнути відповідну відповідальність щодо них та не впливають на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з позицією суду першої інстанцій, виходячи з наступного.
Спірні правовідносини регламентуються положеннями ПК України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та нормативними актами, прийнятими на їх виконання, у відповідних редакціях.
Спірним та першочерговим питанням у цій справі, яке складає межі перевірки судом апеляційної інстанції правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, є перевірка правильності висновків суду про дотримання податковим органом процедури проведення перевірки.
Підстави для проведення документальної позапланової перевірки визначені в пункті 78.1   статті 78 ПК України.
Відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V ПК України, та з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
В постанові Верховного Суду від 06.03.2024 у справі № 640/22573/19 визначено, що звертаючись до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення, позивач вправі посилатися на процедурні порушення проведення перевірки та надіслання рішень за результатами перевірки, а суд зобов`язаний надавати правову оцінку таким доводам позивача в першу чергу.
Згідно положень п. 79.2 ст. 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому особисто чи його уповноваженому представнику копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання вказаних умов надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
При цьому, відповідно до пункту   42.2   статті   42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» (пункт 42.4 статті 42 ПК України).
Відповідно до пункту 42.5 статті 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
Абзацом 2 п.79.2 ст.79 ПК України встановлено, що у разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Суд першої інстанції вірно зауважив, що положеннями п.79.3 ст.79 ПК України визначено, що присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова, проте брати участь у проведенні такої перевірки є правом платника податків, а відтак, з наказом про перевірку та письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку її проведення.
Сам вид перевірки (позапланова невиїзна) без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості об`єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника та дійти обґрунтованих висновків стосовно податкового правопорушення.
Отже, невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
Судом встановлено, що наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача видано 11.05.2023 року. Копія наказу ГУ ДПС у Львівській області від 11.05.2023 № 1667-ПП та письмове повідомлення від 11.05.2023 №14851/6/13-01-07-04-16 щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки скеровано засобами електронного зв`язку в електронній формі.
Із встановлених судом  першої інстанції обставин справи  вбачається, що  позивач не подавав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет.
Копія наказу ГУ ДПС у Львівській області від 11.05.2023 №1667-ПП та письмове повідомлення від 11.05.2023 №14851/6/13-01-07-04-16 засобами поштового зв`язку не направлялися. 
За таких обставин суд  першої інстанції дійшов вірного  висновку, що оскільки позивач не виявив бажання отримувати документи через електронний кабінет, а відповідач в свою чергу не надав доказів подання такої заяви до контролюючого органу, у такому випадку контролюючий орган не мав права надсилати кореспонденцію платнику податку через Електронний кабінет. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 липня 2024 року у справі № 520/5841/21.
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідачем в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.
Виходячи з викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції  що податковим органом порушено положення п. 79.2 ст. 79 ПК України в частині проведення документальної позапланової невиїзної перевірки без належного повідомлення позивача про дату та час її проведення.
Надаючи оцінку правомірності винесення податкового повідомлення - рішення (форми ПС) від 29.06.2023р. № 15213/13-01-07-04, суд першої інстанції  правомірно виходив  з наступного.
В акті перевірки від 18.05.2023 №13619/13-01-07-04/39537571 «Про результати документальної позапланової невиізної перевірки ТОВ «ВТ Сервіс Груп» (39537571) контролюючим органом зазначено, що ТОВ «ВТ Сервіс Груп» реально не придбавало товари у ТОВ «ГОЛД-КОМПАНІ”», у зв`язку з ненаданням документів під час перевірки та неможливістю встановлення факту виробництва та джерела походження товарів у постачальника, що призвело до завищення суми податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за лютий 2023 року у сумі 3318296 грн.
Висновки акта перевірки обґрунтовані тим, що первинні документи між позивачем та постачальниками під час перевірки не надані, у зв`язку з чим немає можливості підтвердити факт здійснення описаних господарських операцій та немає підстав для включення позивачем до складу податкового кредиту вартості придбання товарів від постачальників; у зв`язку з неможливістю підтвердження перевіркою реальності придбання постачальниками товару, відвантаженого на адресу позивача, неможливо підтвердити і взаємовідносини по ланцюгу подальшої реалізації, а отже і правомірність формування податкових зобов`язань та податкового кредиту.
В акті перевірки ГУ ДПС у Львівській області зазначено про ненадання під час перевірки первинних документів.
У відповідності до пп.16.1.5 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів.
Пунктом 85.8. ст. 85 ПК України передбачено, що посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Відповідно до п.85.4. ст.85 ПК України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Так, згідно з абзацами першим, другим пункту 73.3 статті 73 ПК України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.
Обов`язок платника податків із надання запитуваної інформації виникає виключно за умови оформлення запиту згідно з вимогами п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 07.07.2019 у справі №808/553/18 (адміністративне провадження №К/9901/64182/18) та від 20.12.2019 у справі №520/2207/19 (адміністративне провадження №К/9901/23646/19).
Відповідно до вимог ст. 85 ПК України, відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
В той же час копію запиту направлено засобами електронного зв`язку в електронній формі 16.05.2023 (за один день до закінчення перевірки). Проте, позивач не подавав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, отже, підприємство під час проведення перевірки такий запит не отримувало, вказані обставини виключали  об`єктивну можливістьт надати документи для проведення перевірки, про що вірно зазначено судом першої інстанції..
Положеннями п.85.6., п.85.6 ст. 85 ПК України передбачено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
При цьому судом першої інстанції принагідно зауважено, що в матеріалах справи міститься акт про ненадання документів до перевірки від 17.05.2023 №681/13-01-07-02, в той же час означений акт не засвідчує факт відмови із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. 
Вказані обставин свідчать про протиправність податкового повідомлення - рішення (форми ПС) від 29.06.2023р. № 15213/13-01-07-04.
Надаючи оцінку правомірності винесення податкового-повідомлення рішення (форми В1) від 29.06.2023 № 15212/13-01-07-04, суд першої інстанції правомірно виходив з наступних обставин.
Так у перевіряємий період, між ТОВ «ГОЛД-КОМПАНІ» та ТОВ «ВТ СЕРВІС ГРУП» укладено договір поставки № ВТ-12/2021-1 від 23.12.2021 (далі - договір), відповідно до якого постачальник зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар (обладнання) в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Специфікацією №1 від 23.12.2021 сторонами погоджено найменування, асортимент, кількість та вартість обладнання товару: КРАН ОПОРНИЙ ЕЛЕКТРИЧНИЙ ОДНОБАЛКОВИЙ, ПОДРІБНЮВАЧ ПЛАСТМАС 300Х600, ПИЛКА МАЯТНИКОВА, КРАН ПІДВЕСНИЙ ЕЛЕКТРИЧНИЙ, ВЕРСТАТ РІЗКИ ПОЛІЕТИЛЕНОВИХ, ЛІНІЯ ДЛЯ ВИГОТОВЛЕННЯ ПОЛІПРОП.ТРУБ Ф75-225, ТЕРМОПЛАСТАВТОМАТ ДЕ 3132-250, ТЕРМОПАСТАВТОМАТ ДЕ 3530-125см, ПРЕСФОРМИ НА ЦЕНТРАТОР, ФОРМА НА ЦЕНТРАТОР Дн 630-900, ПРЕСФОРМА НА ПРОБКУ ДРЕНАЖНУ, ЕЛЕКТРОВІЗОК О-5т. 
Поставка товару підтверджується видатковою накладною № РН-0601/1 від 06.01.2022 року, видатковою накладною № РН-1701/1 від 17.01.2022 року, видатковою накладною № РН-1701/2 від 17.01.2022 року, видатковою накладною № РН-1801/1 від 18.01.2022 року, видатковою накладною № РН-1801/2 від 18.01.2022 року, видатковою накладною № РН-2001/1 від 20.01.2022 року, видатковою накладною № РН-2001/2 від 20.01.2022 року, видатковою накладною № РН-2101/1 від 21.01.2022 року, видатковою накладною № РН-2101/2 від 21.01.2022 року, видатковою накладною № РН-2401/1 від 24.01.2022 року, видатковою накладною № РН-2401/2 від 24.01.2022 року, видатковою накладною № РН-2501/1 від 25.01.2022 року, видатковою накладною № РН-2501/2 від 25.01.2022 року, видатковою накладною № РН-2601/1 від 26.01.2022 року, видатковою накладною № РН-2601/2 від 26.01.2022 року, копії яких містяться в матеріалах справи.
Розрахунки проведені сторонами, що підтверджується платіжними дорученнями: № 1 від 05.01.2022 року, № 4 від 06.01.2022 року,  5 від 06.01.2022 року, № 6 від 06.01.2022 року,  № 7 від 11.01.2022 року, № 8 від 13.01.2022 року, № 11 від 26.01.2022 року, № 12 від 28.01.2022 року, № 13 від 31.01.2022 року, № 14 від 02.02.2022 року, № 15 від 04.02.2022 року, № 16 від 07.02.2022 року, № 17 від 09.02.2022 року, № 21 від 11.02.2022 року, № 22 від 14.02.2022 року, № 23 від 17.02.2022 року, № 24 від 21.02.2022 року, № 25 від 24.02.2022 року, № 26 від 28.02.2022 року, копії яких містяться в матеріалах справи.
ТОВ «ГОЛД-КОМПАНІ» сформовані та зареєстровані в ЄРПН податкові накладні і по ним сплачені податкові зобов`язання з ПДВ, про що свідчить інформація зазначена в акті перевірки, що також підтверджується рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року у справі № 160/17796/24, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2025 року, згідно з яким позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОЛД-КОМПАНІ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, задоволено. Визнано протиправними та скасовані рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Дніпропетровській області: від 14.06.2024 року № 11236784/43102584 у реєстрації податкової накладної № 15 від 06.01.2022 року; від 14.06.2024 року № 11236785/43102584 у реєстрації податкової накладної № 16 від 06.01.2022 року; від 14.06.2024 року № 11236788/43102584 у реєстрації податкової накладної № 17 від 11.01.2022 року; від 14.06.2024 року № 11236786/43102584 у реєстрації податкової накладної № 18 від 13.01.2022 року; від 14.06.2024 року № 11236789/43102584 у реєстрації податкової накладної № 19 від 26.01.2022 року; від 14.06.2024 року № 11236787/43102584 у реєстрації податкової накладної № 20 від 26.01.2022 року. Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні: № 15 від 06.01.2022 року, № 16 від 06.01.2022 року; № 17 від 11.01.2022 року; № 18 від 13.01.2022 року; № 19 від 26.01.2022 року, № 20 від 26.01.2022 року, датою їх фактичного отримання.
Придбане обладнання перебуває на балансі підприємства, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю 1521, яка міститься в матеріалах справи.
Питання, пов`язані з підтвердженням даних, визначених у податковій звітності, обчисленням податку на додану вартість та податку на прибуток, формуванням виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів та надання послуг внормовано статтями 14, 44, 134, 138, 139, 187, 198 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
Визначення господарської діяльності відображене в п   14.1.36   ст.   14 Податкового кодексу України, відповідно до якого - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Так, підпунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 44.2 статті 42 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.   
Підпунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 даного кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п. 198.2 ст.198 ПКУ вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
У відповідності до приписів п.201.1, п.201.4., п.201.10, ст.201 ПК України платник податку зобов`язаний виписати податкову накладну у двох екземплярах та надати покупцю податкову накладну, що має містити визначені за законом певні реквізити, у т. ч. ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні.
Відповідно до п.п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). 
У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що наявність у позивача, податкових  та видаткових накладних по господарськими операціями, що перевірялися, а також відповідних розрахункових документів, дані яких враховані та відображені у бухгалтерському та податковому обліку позивача повністю підтверджують законність нарахування    ТОВ «ВТ СЕРВІС ГРУП» відповідних сум прибутку, валових витрат, нарахування податкового кредиту та податкових зобов`язань з податку на додану вартість, а також підтверджують факт здійснення господарських операцій позивача з придбання у контрагентів товарів на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаних послуг були включені до податкового кредиту.
Вказані первинні документи відповідають ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
При укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству, роботи та послуги придбавались з метою їх подальшого використання у господарській діяльності позивача.
Відповідно до п.200.1-200.4 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті і перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом, а при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг, а залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування. 
Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладання штрафних санкцій. 
Висновками перевірки та судом першої інстанції не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту, від`ємного значення ПДВ та на подальше отримання бюджетного відшкодування.
Реальність господарських операцій по вказаним у акті перевірці контрагентам підтверджується видатковими накладними, податковими накладними,  розрахунковими документами. 
Придбані позивачем товари у подальшому були використані ним у власній господарській діяльності. 
Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно з частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Судом першої інстанції були досліджені всі первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту, а також реальне виконання сторонами, укладених правочинів. 
Поруч з цим, в обґрунтування прийняття спірних податкових повідомлень-рішень відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на даних податкової інформації щодо спірних контрагентів без проведення зустрічних звірок, а не  з аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи. 
З огляду на встановлені обставини у справі, а також беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, правильним є висновок суду першої інстанції, що у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи, у зв`язку з чим право платника податків, тобто позивача, на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третьою особою.
Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства або недостатньою кількістю у контрагента трудового ресурсу для самостійного виконання договірних зобов`язань. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено. А недостатня кількість трудового ресурсу не свідчить про неможливість виконати роботи або надати послуги та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих робіт/послуг, товарів, у тому числі й по ПДВ. Адже судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).
При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей. 
Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про узгодженість дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагентів.
Будь-яких доказів, що первинні документи і податкова звітність позивача є дефектними або підробними, містять недостовірну інформацію, відповідачем не наведено.
Товар та послуги придбані у постачальників, був своєчасно та в повному обсязі оприбутковані позивачем на підставі видаткових та податкових накладних шляхом здійснення записів у відповідних бухгалтерських документах, що підтверджується змістом Акту перевірки. Оплата товару та його подальше використання у власній господарській діяльності, що в свою чергу призвело до змін в активах підприємства та його зобов`язаннях і реально спричинило зміни майнового стану платника податків, також не заперечується відповідачем. Реальні зміни майнового стану підприємства підтверджуються як необхідною первинною документацію (у тому числі й платіжними документами), так і подальшим рухом придбаного товару в процесі виробництва.
Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарських операцій, вчинених між позивачем та його безпосередніми контрагентами. У той же час доказова база відповідача, наведена в Акті перевірки, ґрунтується на припущеннях про сумнівність діяльності третіх осіб, які знаходяться поза межами контролю позивача.
Крім того жодна норма законодавства не містить  такого обов`язку як бути обізнаним про джерело походження товару в ланці постачання і не передбачає виникнення у платника податків додаткового обов`язку з контролю за дотриманням попередніми контрагентами постачальника правил оподаткування. Позивач не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на контролюючий орган, а тому не може володіти інформацією щодо виконання податкових зобов`язань та дотримання податкової дисципліни особами, з якими у підприємства відсутні будь - які взаємовідносини
Судом першої інстанції з`ясовано характер та зміст спірних операцій позивача з його контрагентами при виконанні договорів укладених з останніми, зроблено вмотивований висновок про відповідність первинних документів вимогам чинного податкового законодавства, а також про те, що відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, встановлено наявність зв`язку між фактом придбання  товарів, послуг та робіт з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку та використання цих товарів, послуг та робіт у господарській діяльності.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що відповідачем не підтверджено правомірності прийнятих ним податкових повідомлень- рішень.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін. 
Керуючись п.1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного  управління ДПС у Львівській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів  з дня складення в повному обсязі.
В повному обсязі постанова складена 20 серпня 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва