ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2287/17  Номер провадження 22-ц/814/2393/25	Головуючий у 1-й інстанції Овчаренко  О. Л.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:    Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі:  Коротун І.В. 
учасники справи: 
представник позивача – адвокат Білик П.Б. 
представник відповідача - адвокат Антіхович В.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Антіховича Володимира Володимировича

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 лютого 2025 року, ухвалене суддею Овчаренко О.Л., повний текст рішення складено – 05 березня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення вартості транспортного засобу, переданого за нікчемним договором оренди транспортного засобу з правом викупу, -

В С Т А Н О В И В:

31.08.2017 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором оренди транспортного засобу з правом викупу, що складає грошову суму коштів у розмірі 22 500 доларів США, заборгованість по пені у розмірі 2 250 доларів США та 3% річних у розмірі 187 доларів США.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.11.2014 між ним та відповідачем укладено договір №157/14 оренди транспортного засобу з правом викупу, строком на 1 рік. Розмір орендної плати з урахуванням виплати повної вартості складає суму в національній валюті згідно із комерційним курсом, еквівалентному 2 500 доларів США на місяць на момент оплати. Між позивачем і відповідачем було досягнути згоди з усіх істотних умов договору. При цьому було досягнуто домовленості про те, що договір оренди спочатку буде укладатись у простій письмовій формі, пізніше, при наявності у відповідача вільного часу, договір оренди мав бути посвідчений нотаріально. Позивач виконав умови договору та передав відповідачу згідно акту прийому - передачі транспортного засобу від 01.11.2014 у платне користування екскаватор-навантажувач марки JСВ 3-СХ, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . На виконання умов договору відповідач здійснив часткове виконання договору, здійснивши оплату за користування транспортним засобом за три календарних місяці трьома платежами по 2 500 доларів США кожен, всього 7 500 доларів США. Надалі орендна плата відповідачем не вносилася, договір нотаріально посвідчити не було можливості, зв`язок з відповідачем втрачений. Відповідач умов договору оренди повністю не виконав та орендну плату у повному обсязі не сплатив. Незважаючи на неодноразові звернення позивача, ОСОБА_1 відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов`язання, передбачені договором щодо користування транспортним засобом з правом викупу, та до теперішнього часу свій обов`язок не виконав.

Постановою Верховного Суду від 13.12.2023 у цивільній справі №539/2287/17 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди транспортного засобу з правом викупу - скасовані рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.12.2022 та постанова Полтавського апеляційного суду від 01.03.2023, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.3 а.с. 111-115).

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19.01.2024 цивільну справу №539/2287/17 прийнято до провадження та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження (т.3 а.с. 122).

13.02.2024 представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Білик П.Б. подав до суду заяву про зменшення позовних вимог та залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення заборгованості по пені в розмірі 2 250 доларів США та 3% річних в розмірі 187 доларів США (т.3 а.с. 133-134).

Заява мотивована тим, що, зважаючи на природу нікчемності правовідносин, оформлених договором №157/14 оренди транспортного засобу з правом викупу від 01.11.2014, з урахуванням виплачених зі сторони відповідача платежів за договором у розмірі 7 500 доларів США, у зв`язку з неможливістю повернення транспортного засобу, переданого за вказаним договором, З ОСОБА_1 необхідного стягнути суму еквівалентну відшкодуванню вартості переданого екскаватора-навантажувача колісного JСВ 3СХ, 1999 року випуску, заводський № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 1999 року випуску, станом на 01.11.2014 - у розмірі різниці 19 527 (27027 – 7 500) доларів США.

13.02.2024 представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Білик П.Б. подав до суду заяву про зміну підстав позову, в якій просив: - змінити підставу позову у справі №539/2287/17 та вирішувати спір з врахуванням викладеної у заяві підстави позовних вимог – наслідки недійсності нікчемного правочину; - стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 грошову суму коштів у розмірі 19 527,00 доларів США, яка є вартістю екскаватора-навантажувача, переданого за нікчемним договором оренди транспортного засобу з правом викупу, за вирахуванням сплаченої відповідачем суми коштів 7 500 доларів США; - судові витрати покласти на відповідача (т.3 а.с. 148-152).

Заява про зміну підстав позову мотивована тим, що у зв`язку з недотриманням встановленої нотаріальної форми для договорів оренди з викупом та враховуючи невизнання судом такого договору дійсним, на підставі ч. 1 ст. 219 ЦК України договір №157/14 оренди транспортного засобу з правом викупу від 01.11.2014, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є нікчемним, тому стягнення заборгованості за відповідним договором неможливе, повинні бути застосовані наслідки недійсності нікчемного правочину. Повернення транспортного засобу на теперішній час є неможливим, оскільки відповідач посилається на те, що він згорів, то відповідно до ст. 216 ЦК України підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошового еквіваленту вартості переданого за нікчемним договором предмета.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14.03.2024 залишено без розгляду позов в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по пені у розмірі 2 250 доларів США та 3% річних у розмірі 187 доларів США (т.3 а.с. 169).

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14.03.2024 прийнято до розгляду заяви представника позивача про зміну підстави позову та зменшення розміру позовних вимог із доданими до неї документами. Підготовче засідання відкладено (т.1 а.с. 171-172).

29.03.2024 представник ОСОБА_1 – адвокат Антіхович В.В. подав суду заяву про застосування строків позовної давності (т.3 а.с. 186). 

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.07.2024 підготовче провадження у цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (т.3 а.с. 207). 

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення вартості транспортного засобу, переданого за нікчемним договором оренди транспортного засобу з правом викупу - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 19 527 доларів США - вартість переданого за нікчемним договором екскаватора-навантажувача марки JCB 3-CX, 1999 року випуску, реєстраційний номер № НОМЕР_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 6 444,44 грн. 

Додатковим рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 березня 2025 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 23 928,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у даній справі доведена нікчемність правочину від 01.11.2014 оренди екскаватора-навантажувача, вартість якого згідно висновку транспортно-товарознавчої експертизи від 24.09.2021 визначена у 27 027 доларів США.  Переданий відповідачу за нікчемним договором транспортний засіб до теперішнього часу позивачу не повернутий. Приймаючи до уваги заяву представника позивача від 13.02.2024 року про зміну підстав позову, в якій він просив стягнути вартість переданого за нікчемним договором транспортного засобу екскаватора-навантажувача марки JСВ 3-СХ, 1999 року випуску (за вирахуванням сплаченої відповідачем суми коштів 7 500 доларів США) у розмірі 19 527 доларів США як спосіб застосування наслідків нікчемного правочину, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення вказаної суми з відповідача. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Антіхович В.В., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що незважаючи на імперативну заборону ч.4 ст. 49 ЦПК України, після направлення Верховним Судом справи на новий розгляд, суд прийняв заяву про зміну предмету та підстав позову, та вирішив фактично новий спір; відступив від правових висновків Великої Палати Верховного Суду в цій частині, задовольнив заяву про одночасну зміну предмету та підстав позову; відступив від правових висновків Великої Палати Верховного Суду щодо можливості застосування наслідків недійсності правочину виключно у випадку збереження майна у відповідача; стягнув вартість спірного трактора в доларах США – НОМЕР_4 , тобто в цінах станом на момент укладення нікчемного правочину, а не на момент відшкодування, всупереч ст. 216 ЦК України. Вказує, що з 2018 справа розглядалася судами трьох інстанцій. Зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 49 ЦПК України у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею. Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи. Вказаною нормою прямо заборонено змінювати предмет та підстави позову у справі, що направлена на новий розгляд до суду першої інстанції, у зв`язку з чим, дії позивача є незаконними та такими, що порушують норми законодавства. Відповідно до ч.3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Такий підхід є усталеною практикою Верховного Суду, котра є незмінною з 2019 до цього часу, та викладена у постанові від 31.01.2024 у справі № 758/9989/16. Щодо відступу від правових висновків Великої Палати Верховного Суду щодо можливості реституції виключно у випадку збереження майна у відповідача. Вказує, що зміст ч.1 ст.216 ЦК України неодноразово тлумачився Верховним Судом, а саме, ця норма передбачає два взаємовиключних випадка: - повернення майна, котре зберігає отримувач за недійсним правочином; - в разі якщо майно не мало матеріальної форми (роботи, послуги і т.п) - компенсація вартості. У разі, якщо було передано майно, компенсація вартості неможлива, оскільки ст. 216 передбачено виключно повернення майна, що утримується стороною недійсного правочину. Дана норма не передбачає компенсацію вартості майна, котре не перебуває у володінні відповідача. При цьому посилається на відповідні постанови Верховного Суду. Вказує, що суд першої інстанції на вказану практику, заявлену стороною відповідача, уваги не звернув та вирішив справу з відступом від правових позицій Верховного Суду. Зазначає, що важливою обставиною є те, що об`єкт оренди, а саме екскаватор-навантажувач марки ЈСВ 3-CX, 1999 року випуску, реєстраційний номер № НОМЕР_1 , став об`єктом злочину в результаті умисного пошкодження чужого майна шляхом підпалу, яке відбулося в Золочівському районі Харківської області. За даним фактом слідчим СВ Золочівського РВ ГУМВС України Харківській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_3 проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню за №12015220310000219 від 14.04.2015 року, внесеному до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру судових рішень №12015220310000219 від 14.04.2015, тобто на момент розгляду справи кримінальне провадження перебуває у провадженні слідчого та винні особи, які вчинили підпал об`єкту оренди, органами досудового слідства не встановлені, що виключає вину відповідача у вказаних діях та підтверджує факт того, що підпал відбувся за обставин, за які він не відповідає. Також вказує, що судом не оцінювалася та обставина, що позивач об`єкт оренди не передавав. Приєднані до справи договір та акт передачі підписував невідомий чоловік на ім`я « ОСОБА_4 ». Відтак, позов подано до неналежного відповідача. Клопотання про проведення відповідної почеркознавчої експертизи судом відхилено. 

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Білик П.Б. просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 01.11.2014 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір №157/14 оренди екскаватора-навантажувача марки JСВ 3-СХ, 1999 року випуску, з правом викупу, строком на 1 рік (т.1 а.с. 8-9). 

Умовами договору передбачено, що орендодавець ОСОБА_2 надає орендарю ОСОБА_1 належний йому на праві власності екскаватор-навантажувач марки JCB 3-CX 1999 року випуску, заводський № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , загальною масою 7600 кг, жовтого кольору, державний реєстраційний номер № НОМЕР_1 у користування і виплату повної вартості в національній валюті гривні у розмірі, еквівалентному 30 000 доларів США на момент виплати, без надання послуг по управлінню ним та його технічній експлуатації, після чого зобов`язується передати право власності на транспортний засіб орендарю в повному об`ємі. 

Розмір орендної плати з урахуванням виплати повної вартості складає суму в національній валюті згідно із комерційним курсом, еквівалентному 2 500 доларів США на місяць на момент оплати. 

Згідно акту прийому-передачі від 01.11.2014, орендодавець ОСОБА_2 передав, а орендар ОСОБА_1 прийняв екскаватор-навантажувач марки JCB 3-CX (т.1 а.с. 10,11). 
ОСОБА_1 здійснив часткове виконання договору, сплативши 7 500доларів США (т.1 а.с. 14-16, 97-99), в подальшому зв`язок між сторонами припинено. 

Об`єкт оренди у квітні 2015 був знищений в результаті умисного пошкодження шляхом підпалу, у зв`язку з чим по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за ознаками ч.2 ст.194 КК України, здійснюється досудове розслідування (т.1 а.с. 111).

За змістом статті 799 ЦК України договір оренди (найму) транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, чого при укладанні договору від 01.11.2014 сторонами дотримано не було. 

Постановою Полтавського апеляційного суду від 11.02.2021 у справі №539/3720/16-ц у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору оренди транспортного засобу дійсним відмовлено (т.1 а.с. 167-170). 

 Обгрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначав, що у зв`язку з недотриманням встановленої нотаріальної форми для договорів оренди з викупом, укладений з відповідачем договір є нікчемним, а тому просив стягнути вартість переданого за нікчемним договором транспортного засобу за вирахуванням сплаченої відповідачем суми коштів. 

Стороною відповідача не заперечувався факт передачі йому у володіння транспортного засобу належного позивачу. 

Як стверджує представник відповідача, транспортний засіб був переданий відповідачу не позивачем, а іншою особою, яка і підписала договір оренди транспортного засобу з правом викупу. 

Зазначене не спростовує обов`язку відповідача повернути позивачу одержаний на виконання нікчемного правочину транспортний засіб, а в разі неможливості такого повернення, відшкодувати його вартість. 

В частині доводів представника відповідача в тій частині, що транспортний засіб був пошкоджений внаслідок підпалу, але остаточно не знищений, суд першої інстанції виходив з того, що представник відповідача протягом тривалого розгляду цієї справи у суді стверджував, що транспортний засіб є саме знищеним внаслідок підпалу, проте, належних доказів на підтвердження того, що транспортний засіб внаслідок підпалу був не знищений, а пошкоджений, його залишкової вартості, суду не надано.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача, зокрема, послався на відсутність вини у діях відповідача, що призвели до пошкодження транспортного засобу, те, що наразі триває досудове розслідування у кримінальному провадженні №12015220310000219 від 14.04.2015, та певні вимоги можуть висуватися ОСОБА_2 саме до осіб, що вчинили підпал транспортного засобу. 

Суд першої інстанції відхилив ці доводи представника відповідача, оскільки існування кримінального провадження, яке триває з 2015, не спростовує право позивача на відшкодування вартості транспортного засобу, переданого у володіння відповідачу, який відповідальний за його належне збереження, та не може перебувати в залежності від встановлення винних осіб, що призвели до наслідків у вигляді знищення майна. 

Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності суд першої інстанції зазначив наступне. 

Відповідно до статей 256, 257, 260 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленимистаттями 253-255 цього Кодексу. 
Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (статті 251-254 ЦК України). 

Згідно із частинам першою та третьою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. 

Установлено, що виконання договору між сторонами розпочалося з дня його укладення, тобто - з 01.11.2014. Із позовом ОСОБА_2 звернувся у серпні 2017. Таким чином строк на звернення з даним позовом позивачем не пропущений і підстави для застосування строків позовної давності відсутні. 

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.
Згідно вимог частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. 

У ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує прямавказівка законупро кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. 

Відповідно до частин першої та другої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. 

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). 

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 зазначено, що за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. 

 Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.  

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору (згідно заяви від 13.02.2024 про зміну підстав позову (т.3 а.с. 148-152)) є стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми коштів у розмірі 19 527,00 доларів США, яка є вартістю екскаватора-навантажувача, переданого за нікчемним договором оренди транспортного засобу з правом викупу, за вирахуванням сплаченої відповідачем суми коштів 7 500 доларів США.

Ухвалюючи рішення про задоволення вказаної позовної вимоги, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що заява від 13.02.2024 про зміну підстав позову надійшла до суду після направлення Верховним Судом даної цивільної справи №539/2287/17 на новий розгляд (після скасування рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.05.2022 та постанови Полтавського апеляційного суду від 01.03.2023). 

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача подана до суду заява від 13.02.2024 в частині зміни підстав позову, в якій він просить стягнути вартість переданого за нікчемним договором транспортного засобу екскаватора-навантажувача марки JСВ 3-СХ, 1999 року випуску (за вирахуванням сплаченої відповідачем суми коштів 7 500 доларів США) у розмірі 19 527 доларів США як спосіб застосування наслідків нікчемного правочину.

Згідно ч.3,4 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. У разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею. Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Таким чином, положення ст. 49 ЦПК України передбачають можливість подання заяви про зміну або предмета позову, або його підстав. При цьому, у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання.

Підстава позову - обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача.

Предмет позову - матеріально-правові вимоги позивача до відповідача.

У даній справі предметом первісного позову ОСОБА_2 було стягнення з відповідача ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 22 500 доларів США, тобто різниці між обумовленою договором №157/14 оренди транспортного засобу з правом викупу вартістю транспортного засобу - 30 000 доларів США та сплаченою відповідачем на його виконання сумою - 7 500 доларів США. 

Підставою цього позову вказано – не виконання грошового зобов`язання за договором №157/14 оренди екскаватора-навантажувача марки JСВ 3-СХ, 1999 року випуску, з правом викупу, строком на 1 рік.

Зі змісту заяви від 13.02.2024 про зміну предмета позову вбачається, що новим предметом позову є стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми коштів у розмірі 19 527,00 доларів США як різниці між вартістю екскаватора-навантажувача, переданого за нікчемним договором оренди транспортного засобу з правом викупу, яка складає 27 027 доларів США станом на 24.09.2021 (день проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи), за вирахуванням сплаченої відповідачем суми коштів 7 500 доларів США. 

Підставою позову є – стягнення грошової суми коштів як різниці між вартістю екскаватора-навантажувача, переданого за нікчемним договором оренди транспортного засобу з правом викупу, та сплаченою сумою у розмірі 7 500 доларів США,  на підставі ч. 1 ст. 216 ЦК України, яка передбачає, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №758/9989/16 зазначено, що згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета і підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у заяві від 13.02.2024 була змінена лише підстава позову, оскільки у цій заяві сторона позивача одночасно змінила і предмет позову на - стягнення 19 527,00 доларів США як різниці між вартістю транспортного засобу 27 027 доларів США (станом на 24.09.2021) та сплаченою відповідачем сумою 7 500 доларів США, переданого за нікчемним договором, що за змістом ч. 3 ст. 49 ЦПК України не допускається та є грубим порушенням вимог процесуального закону.

Крім того, за загальним правилом така зміна або предмета, або підстав позову не передбачена законом на стадії направлення справи Верховним Судом на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, по справі не вбачається, що після закінчення підготовчого засідання відбулася зміна фактичних обставин справи, яка може бути підставою для необхідного захисту прав позивача. Фактичні обставини у справі не змінилися, які вони існували на день подачі первісного позову 31.08.2017, такі і залишилися незмінними до дня подачі заяви від 13.02.2024 про зміну предмета позову. Аналізуючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (т.1 а.с. 111), 14.04.2015 до ЄДРДР була внесена заява ОСОБА_1 про вчинення підпалу транспортного засобу. Тобто, на день пред`явлення первісного позову 31.08.2017 була вже подана ОСОБА_1 заява та внесена до ЄДРДР про підпал транспортного засобу. Висновок експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи щодо визначення вартості транспортного засобу проведений 24.09.2021 у порядку ч.5 ст. 106 ЦПК України на підставі договору №28/21 від 22.09.2021 за заявою ОСОБА_2 , тобто після пред`явлення первісного позову до суду та з метою зміни підстав позову – для стягнення вартості переданого за нікчемним договором транспортного засобу як спосіб застосування наслідків нікчемного правочину.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що заява від 13.02.2024 сторони позивача про зміну підстав позову містить і зміну предмета позову, що статтею 49 ЦПК України не допускається та є грубим порушенням норм цивільного процесуального законодавства. Зміна предмета та підстав позову відбулася одночасно після направлення справи Верховним Судом на новий розгляд, тобто без належного обгрунтування, у справі не відбулася зміна фактичних обставин, яка може бути підставою для необхідного захисту прав позивача. 

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково прийняв до розгляду заяву сторони позивача від 13.02.2024 про зміну підстав позову, розглянув її по суті та ухвалив у справі судове рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Інші доводи апеляційної скарги не обговорюються колегією суддів апеляційного суду, виходячи з неправомірності зміни одночасно предмета та підстав позову.

Додаткове рішення суду першої інстанції від 14.03.2025 не оскаржене, але є похідним від основного рішення суду від 27.02.2025

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. 

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Згідно ст. 382 ч.1 п. 4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 

Згідно п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмовив у позові – на позивача. 

По справі вбачається, що при подачі заяви про перегляд заочного рішення від 22.12.2017 відповідачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 352,40 грн (т.1 а.с.91), при подачі касаційної скарги ним сплачено судовий збір у розмірі 13 146,66 грн (т.3 а.с. 1), при подачі апеляційної скарги ним сплачено судовий збір у розмірі 9 840,66 грн (т.4 а.с. 5), а всього у розмірі 23 339,72 грн, який підлягає стягненню з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 .

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Згідно п. 4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376, ч.1 п. 4, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
П О С Т А Н О В И В:
      
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Антіховича Володимира Володимировича - задовольнити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 лютого 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 14 березня 2025 року – скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про стягнення вартості транспортного засобу, переданого за нікчемним договором оренди транспортного засобу з правом викупу– відмовити. 

Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  сплаченийсудовий збір всього у розмірі 23 339,72 грн.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 02 липня 2025 року.
СУДДІ:                А. І. Дорош                 О. А. Лобов В. М. Триголов