04.08.25
22-ц/812/936/25

Єдиний унікальний номер судової справи: 945/42/22
Провадження №22-ц/812/936/25 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.

Постанова
Іменем України

04 серпня 2025 року м. Миколаїв справа № 945/42/22
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – судді Самчишиної Н.В.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Колосовою О.М.,
за участю: представника позивача Єнової Л.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником – адвокатом Єновою Лілією Миколаївною, на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24 березня 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Войнарівського М.М. в приміщенні цього ж суду в м. Миколаєві, повний текст рішення складено того ж дня, за позовом  ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, Служби у справах дітей Виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання незаконним та скасування висновку щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, що затверджений рішенням виконавчого комітету,

установив:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання незаконним та скасування рішення про затвердження висновку щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. 
       Позовна заява вмотивована тим, що з січня 2017 року по 18 серпня 2020 року вона проживала з ОСОБА_2 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька – ОСОБА_3 . 
Вказувала, що між ними існує спір з приводу усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною, який розглядається у Миколаївському районному суді Миколаївської області.
       Під час розгляду цієї справи їй стало відомо, що 24 листопада 2021 року Виконавчим комітетом Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області прийнято рішення № 146, згідно з яким визначено доцільним спосіб участі батька у вихованні його малолітньої дитини - ОСОБА_3 кожну суботу місяця з 09:00 до 13:00 години без присутності матері, та її близьких на нейтральній території, в тому числі за місцем проживання батька, за адресою: АДРЕСА_1 , з можливістю прогулянок по місту, відвідування закладів культури та близьких родичів батька дитини ОСОБА_2 з урахуванням стану здоров`я дитини. 
Позивач вважала це рішення незаконним і таким, що порушує її права та права дитини.
При прийнятті рішення вона, з поважних причин, не була присутня на засіданні комісії. Наслідком цього стало те, що не було враховано ряд документів та пояснень, які надавалися нею раніше, не надано належної оцінки кожному такому документу, загальній негативній характеристиці батька, його незаконним та жорстоким діям, що неодноразово проявлялися в сім`ї на очах дитини, не враховано відношення дитини до батька та наявності прихильності до нього. 
Вважала, що рішення прийнято на підставі недостовірних даних та при необ`єктивному з`ясуванні усіх обставин.
На підставі вищевикладеного, позивач просила поновити строк на оскарження та визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №146 від 24 листопада 2021 року про затвердження висновку щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, стягнути на її користь всі судові витрати, понесені нею при розгляді даної судової справи.
       Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05 травня 2023 року залучено, як співвідповідача, Службу у справах дітей Виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.
       В новій реакції позову представник позивача  ОСОБА_1  - адвокат Єнова Л.М. змінила предмет позову, просила поновити строк на оскарження та визнати незаконним та скасувати висновок щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною прийнятий Службою у справах дітей виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, що затверджений рішенням Виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №146 від 24 листопада 2021року.
       Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 січня 2024 року постановлено  розглядати справу з урахуванням зміненого предмету позову.
       Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
       Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд зазначив, що звертаючись до суду із даним позовом позивач просила визнати незаконним та скасувати висновок, щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, який є одним із доказів у справі за №945/1298/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та наданий на виконання ухвали суду. 
               Висновок органу опіки та піклування є дорадчим та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків.
             Рішення опікунської ради, як колегіального консультативно-дорадчого органу, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов`язковий характер.
       Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір.
       Позивач не довів наявності окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивач не довів порушення свого права або інтересу, у зв`язку із чим відмовив у задоволенні позову.
       В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Єнову Л.М., просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. 
       Позивач вказувала, що суд не надав оцінки жодним її доводам. 
       Суд в своєму рішенні зазначив, що висновокпро усунення перешкод у спілкуванні з дитиною був наданий на виконання ухвали суду у цивільній справі № 945/1298/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Проте, у цій справі суд не зобов`язував Службу у справах дітей виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області і тим паче сам виконавчий комітет надати новий висновок щодо усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною, а запропонував органу опіки та піклування - Службі у справах дітей виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Окрім цього, до позову вже було надано суду попередній висновок. Тому відповідачами про справі було невірно зрозуміло ухвалу суду та неправомірно прийнято ще один висновок. 
       Також суд зазначав, що оскаржуваний висновок не породжує певних правових наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин, не викликає для батьків будь-яких правових наслідків, не є обов`язковим для виконання. Проте відповідно до частини другої статті 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим для виконання. За невиконання рішення, яким затверджено висновок ОСОБА_2 неодноразово скаржився до служби та викликав поліцію.
       Позивач вказувала, що суд не звернув уваги щодо порядку затвердження висновку служби у справах дітей додатково рішенням виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, чи правомірне прийняття такого рішення для затвердження висновку служби у справах дітей, яка є самостійним державним органом і її прийняті документи не підлягають додаткового затвердження.
       Правом подачі відзив на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.
       Як вбачається з матеріалів справи, з січня 2017 року по 18 серпня 2020 року позивач проживала з ОСОБА_2 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька – ОСОБА_3 . 
Позивач вказувала, що між ними існує спір з приводу усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною, який розглядається у Миколаївському районному суді Миколаївської області.
24 листопада 2021 року Виконавчим комітетом Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області було прийнято рішення № 146 про затвердження висновку щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. 
       Даним висновком було доцільним визначити спосіб участі батька -  ОСОБА_2 , у вихованні його малолітньої дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: кожну суботу місяця з 09:00 до 13:00 години без присутності матері, ОСОБА_1 , та її близьких на нейтральній території, в тому числі за місцем проживання батька, за адресою: садівниче товариство «Агростроєвець», ділянки 39, 40, Миколаївський район, з можливістю прогулянок по місту, відвідування закладів культури та близьких родичів батька дитини ОСОБА_2 з урахуванням стану здоров`я дитини. 
Судом встановлено, що в провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа № 945/1298/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09 серпня 2021 року у справі №945/1298/21 залучено до участі у справі орган опіки та піклування – Службу справах дітей виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області та запропоновано подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У частині першій статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №146 від 24 листопада 2021 року про затвердження висновку щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини друга і третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
За положеннями статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до частини першої статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування.
Згідно з частиною першою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
У частині першій статті 158 СК України визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. 
Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до частини другої статті 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.
Частинами першою, третьою статті 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.
З указаного вбачається, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у спілкуванні та вихованні дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо участі одного з батьків у спілкуванні з дитиною, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо його участі у вихованні дитини до суду. У цьому випадку законодавство не вимагає окремого оскарження рішення органу опіки та піклування, оскільки частиною третьою статті 159 СК України встановлено, що суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.
У справі, що переглядається, предметом оскарження є висновок щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною прийнятий службою у справах дітей, що затверджений рішенням органу опіки та піклування (рішення Виконавчого комітету Весненської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області № 146 від 24 листопада 2021 року щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
Разом з тим, судом установлено, що в провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області знаходиться цивільна справа № 945/1298/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.
Отже, ОСОБА_1 має захищати свій інтерес під час судового розгляду у справі за зазначеними позовними вимогами, а не ініціювати окрему судову справу щодо оскарження рішення органу опіки та піклування.
Подібний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 370/408/19 (провадження № 61-15434св20), від 28 вересня 2023 року в справі № 754/17038/21 (провадження № 61-7430св23), від 21 грудня 2023 року в справі № 754/1498/22 (провадження 61-3981св23).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим (пункт 58 постанови від 28 січня 2020 року у справі №50/311-б, пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18).
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 зазначено, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у іншій справі.
Оскаржуваний висновок, затверджений рішенням органу опіки та піклування не породжує певних правових наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин, правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті ухвалення судом рішення про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Під час розгляду цієї справи надається оцінка усім доказам в сукупності, в тому числі й висновкам органу опіки та піклування, які не мають наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про визначення місця проживання дитини.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що висновок, на який посилається ОСОБА_1 , є лише одним із доказів у справі, носить рекомендаційний характер та не може бути самостійним засобом захисту порушеного права. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. У цій справі позивач не довів наявності окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що позивач не довів порушення свого права або інтересу, у зв`язку із чим позов не підлягає задоволенню.
Аналогічного висновку дійшов й суд першої інстанції, який вказав, що оскаржуване рішення органу опіки та піклування не породжує певних правових наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин.
Таким чином, судом першої інстанції було обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.
З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, бо воно є законним та обґрунтованим.
Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.
Керуючись статтями 367, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником – адвокатом Єновою Лілією Миколаївною залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Головуючий                Н.В. Самчишина

Судді:                В.В. Коломієць

               Т.В. Серебрякова 

Повна постанова складена 04 серпня 2025 року.