УХВАЛА
 
28 травня 2025 року
м. Київ
справа № 201/9187/24
провадження № 61-3429ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Соборного відділу державної виконавчої служби в місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Державного підприємства «Сетам» про визнання електронних торгів недійсними та застосування наслідків недійсності правочину,
ВСТАНОВИВ:
1.          У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , Соборного відділу державної виконавчої служби в місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) і Державного підприємства «Сетам» про визнання електронних торгів недійсними та застосування наслідків недійсності правочину.
 
2.          Ухвалою від 16 жовтня 2024 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська залишив без розгляду позовну заяву.
 
3.          Не погоджуючись з ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2024 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.
 
4.          Постановою від 11 березня 2025 року Дніпровський апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , а ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2024 року ? без змін.
 
5.          У березні 2025 року ОСОБА_1 подав до Дніпровського апеляційного суду заяву з приводу додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.
 
6.          Ухвалою від 29 квітня 2025 року Дніпровський апеляційний суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.
 
7.          У квітні 2025 року через підсистему Єдиної судової 
інформаційно - комунікаційної системи «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року, у якій заявниця просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року та направити справу на новий розгляд до Дніпровського апеляційного суду у частині розгляду питання стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.
 
8.          Згідно з положеннями частини першої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
9.          Обґрунтовуючи касаційну скаргу, заявниця посилається на те, що єдиною підставою для відмови Дніпровським апеляційним судом в ухваленні додаткового рішення була відсутність у заяві відповідачки вказівки на суму, яку вона просить стягнути в якості витрат на професійну правничу допомогу.
 
10.     ОСОБА_1 вважає, що це є технічною опискою, яка не впливає на суть ініційованого питання і не позбавляє суд обов`язку дослідити додані до заяви докази.
 
11.     Перевіривши доводи касаційної скарги Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.
 
12.     Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України, передбачають, що однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
 
13.     Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
 
14.     Частиною третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
 
15.     Згідно з частинами першою та другою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
 
16.     За змістом частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
 
17.     Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
18.     Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).
 
19.     Частина четверта статті 137 ЦПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
20.     У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
 
21.     Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
 
22.     Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
 
23.     Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
24.     Тобто ЦПК України передбачає такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
 
25.     Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 не зазначила у заяві про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, яку саме суму витрат на професійну правничу допомогу, надану їй у суді апеляційної інстанції, вона просить стягнути з позивача.
 
26.     28 квітня 2025 року, тобто після спливу п`ятиденного строку після ухвалення постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2025 року, ОСОБА_1 подала до Дніпровського апеляційного суду клопотання щодо додаткового рішення з приводу розподілу судових витрат у справі, у якому вказала суму витрат на правову допомогу 11 875,00 грн.
 
27.     Таким чином, враховуючи вимоги частини восьмої статті 141 ЦПК України, та те, що у межах п`ятиденного строку після ухвалення постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2025 року відповідачка не подала заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій зазначено сума судових витрат на правову допомогу, відшкодування якої вона вважала за необхідне стягнути з позивача, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для ухвалення відповідного додаткового рішення.
 
28.     Згідно абзацу шостого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
29.     Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
30.     Отже Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування статті 141 ЦПК України є очевидним та не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності досліджуваного судового рішення. Тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
1.          Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 , Соборного відділу державної виконавчої служби в місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Державного підприємства «Сетам» про визнання електронних торгів недійсними та застосування наслідків недійсності правочину.
 
2.          Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                            /підпис/                                        В. В. Пророк

                                                         /підпис/                                І. В. Литвиненко

                                                         /підпис/                                Є. В. Петров