ОКРЕМА ДУМКА
 
суддів Великої Палати Верховного Суду Ступак О. В., Булейко О. Л., Пількова К. М., Ткача І. В., Усенко Є. А.
 
до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2025 року у справі № 990SCGC/28/24 (провадження № 11-284сап24) за результатами розгляду скарги  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кравець Ростислав Юрійович, на рішення Вищої ради правосуддя від 07 листопада 2024 року № 3260/0/15-24, ухвалене за результатами розгляду його скарги на рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 16 червня 2021 року № 1373/3дп/15-21
 
1.           26 червня 2025 року Велика Палата Верховного Суду розглянула справу за скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кравець Р. Ю., на рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 07 листопада 2024 року № 3260/0/15-24, ухвалене за результатами розгляду його скарги на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 16 червня 2021 року № 1373/3дп/15-21.
 
2.           Велика Палата Верховного Судув цій справі ухвалила рішення про задоволення скарги  ОСОБА_1 та скасування оскаржуваного рішення ВРП. 
 
3.           З результатами вирішення цієї справи не погоджуємось, а тому відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) висловлюємо свою окрему думку. 
 
4.           Автори окремої думки погоджуються з твердженням, що у постанові від 13 червня 2024 року в справі № 990SCGC/2/24 (провадження № 11-14сап24) Велика Палата Верховного Суду вже констатувала, що внаслідок неналежного ставлення до виконання обов`язків слідчого судді суддя ОСОБА_1 при постановленні ухвали від 31 січня 2020 року про скасування арешту майна вийшов за межі повноважень слідчого судді при вирішенні питання про зобов`язання зберігача майна повернути зерно кукурудзи іншій особі  і не навів відповідних мотивів та процесуальних підстав такого виходу. 
 
5.           Відтак автори окремої думки погоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду у цій справі, яка погодилася з висновками ВРП та її Дисциплінарної палати про те, що дії судді ОСОБА_1 при постановлення ухвали від 31 січня 2020 року про скасування арешту мають ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «б» пункту 1 статті 106 Закону № 1402-VIII.
 
6.           Однак Велика Палата Верховного Суду не погодилась з ВРП, що дії слідчого судді ОСОБА_1 під час вирішення клопотання про накладення арешту та постановлення ухвали від 13 січня 2020 року також мають ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «б» пункту 1 статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закону № 1402-VIII), що і стало підставою для скасування оскаржуваного рішення ВРП від 07 листопада 2024 року          № 3260/0/15-24. 
 
7.           З наявністю підстав для скасування рішення ВРП у цій справі автори окремої думки не погоджуються з огляду на таке.  
 
8.           Скасовуючи рішення ВРП від 07 листопада 2024 року № 3260/0/15-24, Велика Палата Верховного Суду покликалась на такий фрагмент оскаржуваного рішення: «слідчий суддя ОСОБА_1 під час розгляду вказаних клопотань не перевірив та не врахував їх невідповідність вимогам статей 171, 172 Кримінального процесуального кодексу України, що є порушенням норм чинного процесуального закону», вважала, що такі мотиви оскаржуваного рішення свідчать про встановлення ВРП в діях судді під час вирішення клопотання про накладення арешту та постановлення ухвали від 13 січня 2020 року ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «б» пункту 1 статті 106 Закону № 1402-VIII. 
 
9.           Відповідний висновок Велика Палата обґрунтовувала тим,  що це рішення, як і рішення ВРП від 14 грудня 2023 року № 1321/0/15-23, яке було предметом оскарження до Великої Палати Верховного Суду у справі № 990SCGC/2/24 (провадження № 11-14сап24), не містить належного обґрунтування у тій частині, що під час вирішення клопотання про накладення арешту та постановлення ухвали від 13 січня 2020 року слідчий суддя ОСОБА_1 вчинив у формі грубої недбалості чи свідомого допущення дії, які мають ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 106 Закону           № 1402-VIII.
 
10.        У підсумку Велика Палата вказала, що оскільки в оскаржуваному рішенні ВРП помилково кваліфікувала дії судді ОСОБА_1 як такі, що в їх сукупності (при постановленні двох ухвал - від 13 січня 2020 року та 31 січня 2020 року) становлять склад дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, то не можна вважати вмотивованими і висновки ВРП у частині вирішення питання про застосування дисциплінарного стягнення до скаржника.
 
11.        На наше переконання, висновок Великої Палати Верховного Суду про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення ВРП як необґрунтованого є помилковим з таких міркувань.
 
12.        Відповідно до пункту 4 частини першої статті 52 Закону України «Про вищу раду правосуддя» рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, може бути оскаржене та скасоване, якщо рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
 
13.        Проте оскаржуване рішення ВРП в достатній мірі містило посилання на визначені законом підстави для дисциплінарної відповідальності судді ОСОБА_1 та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків щодо дій судді при постановленні ухвали від 31 січня 2020 року.   
 
14.        Велика Палата Верховного Суду не погодилася лише з висновками ВРП про те, що дії судді ОСОБА_1 при постановленні ухвали від 13 січня 2020 року у справі № 191/91/20 (провадження № 1-кс/191/12/20) містять ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 106 Закону           № 1402-VIII.
 
15.        Проте в оскаржуваному рішенні, ухваленому за наслідками повторного розгляду скарги судді ОСОБА_1 на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 16 червня 2021 року № 1373/3дп/15-21 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, ВРП не вказує безпосередньо на те, що дії судді ОСОБА_1 при постановленні ухвали від 13 січня 2020 року у справі № 191/91/20 (провадження    № 1-кс/191/12/20) містять ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
 
16.        У своєму рішенні ВРП дійсно наводить узагальнене твердження (мотив): «слідчий суддя ОСОБА_1 під час розгляду вказаних клопотань не перевірив та не врахував їх невідповідність вимогам статей 171, 172 КПК України, що є порушенням норм чинного процесуального закону», яке сприйнято як висновок ВРП про що дії судді ОСОБА_1 при постановленні ухвали від 13 січня 2020 року містять ознаки дисциплінарного проступку. 
 
17.        За текстом оскаржуваного рішення відсутній конкретний висновок ВРП про окрему (самостійну) кваліфікацію дій судді при постановленні ухвали від 13 січня 2020 року.  
18.        Автори цієї окремої думки вважають, що за встановленими у цій справі обставинами такий побіжний (додатковий) мотив, наведений ВРП в оскаржуваному рішенні від 07 листопада 2024 року № 3260/0/15-24, не свідчить про невідповідність оскаржуваного рішення вимогам вмотивованості в цілому, а тому його наведення у тексті оскаржуваного рішення ВРП не можу бути підставою для скасування цього рішення.  
 
19.        Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду Дисциплінарні палати ВРП у провадженні щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності є квазісудом першої інстанції в розумінні стандартів за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При перегляді ВРП скарги на рішення її дисциплінарних палат по суті відбувається апеляційний перегляд, а при перегляді Великою Палатою Верховного Суду рішень ВРП - касаційний перегляд. 
 
20.        З огляду на зазначене вважаємо, що у разі якщо Велика Палата Верховного Суду не погоджується із окремим мотивом ВРП, наведеним в рішенні, що переглядається, вона не позбавлена можливості зазначити про помилковість такого мотиву у своїй постанові, не скасовуючи при цьому рішення ВРП, якщо наявність помилкового мотиву в рішенні ВРП не свідчить про невідповідність такого рішення вимогам вмотивованості в цілому. 
 
21.        Враховуючи наведене, вважаємо, що зазначені в оскаржуваному рішенні висновки ВРП щодо вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 106 Закону          № 1402-VIII, в цілому є правильними, а застосований вид дисциплінарного стягнення є пропорційним.
 
22.        Відтак, на наше переконання, у Великої Палати Верховного Суду не було підстав для задоволення скарги  ОСОБА_1 та скасування рішення ВРП від 07 листопада 2024 року № 3260/0/15-24, ухвалене за результатами розгляду його скарги на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 16 червня 2021 року № 1373/3дп/15-21.  
 
Судді:                                                                                     О. В. Ступак
 
                                                                                              О. Л. Булейко 
 
                                                                                              К. М. Пільков
 
                                                                                               І. В. Ткач  
 
Є. А. Усенко