УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2025 року
м. Київ
справа  № 333/1422/25
провадження № 51-3063 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 01 травня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження. 
Суть питання та встановлені судом обставини
Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі (з дислокацією в м. Запоріжжі), поданої у порядку ст. 303 КПК України.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01 травня 2025 року відмовлено 
у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вказану ухвалу слідчого судді на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України у зв`язку з тим, що скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд ухвали Запорізького апеляційного суду від 01 травня 2025 року в касаційному порядку, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Перевіривши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити, з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства 
є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, 
воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак 
ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, 
і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, 
та метою, якої намагаються досягнути.
За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до ст. 310 КПК України оскарження ухвал слідчого судді здійснюється 
в апеляційному порядку.
Водночас згідно з ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Ухвали слідчих суддів, які під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, визначено ч. 3 ст. 307 та частинами 1, 2 ст. 309 КПК України. З огляду на імперативний спосіб регулювання кримінальних процесуальних відносин перелік розширеному тлумаченню не підлягає.
Так, за приписами ч. 3 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених п. 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Наведене кореспондує з положеннями ст. 309 КПК України, якою закріплено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. 
Оскаржена ОСОБА_4 ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого, яка полягає у ненаданні відповіді на звернення, до цього переліку не входить. 
За змістом ч. 3 ст. 309 КПК України інші ухвали слідчого судді окремому оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді, а отже процесуальним законом визначено саме такий спосіб реалізації права особи на судовий контроль законності цього виду рішень слідчого судді (іншого ніж ті, що включені до ст. 309 КПК України).
Встановлення законодавцем обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю щодо дотримання прав і законних інтересів осіб.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за апеляційною скаргою представника на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2025 року на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України у зв`язку з тим, що апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Ухвала Запорізького апеляційного суду від 01 травня 2025 року відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Істотних порушень кримінального процесуального закону не встановлено, із касаційної скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому, враховуючи положення п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 01 травня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:   
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                              ОСОБА_3