ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року	Львів	Справа № 140/3689/25 пров. № А/857/20139/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Курильця А.Р., Мікули О.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року (постановлену головуючим – суддею Плахтій Н.Б. у м. Луцьк) про повернення позовної заяви у справі № 140/3689/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 Прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

                                                        ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду першої інстанції із адміністративним позовом до відповідача в якому просив: 
визнати протиправними дії щодо відмови у здійсненні нарахування і виплати компенсації за всі невикористані відпустки із включенням до складу грошового забезпечення (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, додаткової щомісячної винагороди згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова №168) у розмірі 100 000 грн та суми належної індексації (розрахованої, як різниця між сумою індексації, із врахуванням базового місяця січень 2008 року, та розміром підвищення доходу у березні 2018 року);
зобов`язання здійснити перерахунок і виплату компенсації за всі невикористані відпустки із включенням до складу грошового забезпечення (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, додаткової щомісячної винагороди згідно Постанови №168 у розмірі 100 000 грн та суми належної індексації (розрахованої, як різниця між сумою індексації, із врахуванням базового місяця січень 2008 року, та розміром підвищення доходу у березні 2018 року);
визнання протиправними дій щодо відмови у здійсненні нарахування і виплати грошових допомог для оздоровлення та матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки, а також одноразової грошової допомоги при звільненні із включенням до складу грошового забезпечення (як розрахункової величини), з якого обчислюється їх розміри, належної суми індексації (розрахованої, як різниця між сумою індексації, із врахуванням базового місяця січень 2008 року, та розміром підвищення доходу у березні 2018 року).
зобов`язання здійснити нарахування і виплату допомог для оздоровлення та матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань за 2018 ,2019, 2020, 2021, 2022 роки, а також одноразової грошової допомоги при звільненні із включенням до складу грошового забезпечення (як розрахункової величини), з якого обчислюється їх розміри, належної суми індексації (розрахованої, як різниця між сумою індексації, із врахуванням базового місяця січень 2008 року, та розміром підвищення доходу у березні 2018 року).
визнання протиправними дій щодо відмови у здійсненні виплати із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (далі - Порядок №44), із врахуванням раніше проведених виплат.
зобов`язання здійснити виплати із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44, із врахуванням раніше проведених виплат.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона подана без додержання вимог, встановлених статтею 161 КАС України, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви та спосіб їх усунення, а саме: подати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із наведенням підстав (поважних причин) пропуску такого строку та надати докази на підтвердження таких обставин.
22.04.2025 від позивача на усунення недоліків позовної заяви до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду.
В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 посилвся на те, що він у зв`язку із погіршенням стану здоров`я постійно змушений проходити лікування та відповідну реабілітацію. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №1610 від 08.05.2024 передбачено здійснення медичної реабілітації до 08.05.2026. У зв`язку із стійкими змінами особистості після перенесеного катастрофічного переживання (відповідно до свідоцтва про хворобу № 586 від 16.09.2022 Захворювання пов`язане із захистом Батьківщини) та необхідністю морально-психологічної реабілітації, як приклад з 22.08.2024 по 23.09.2024, перебував за кордоном у Польщі.
Позивач зазначає, що 07.02.2025 листом №09/3111-1/1 НОМЕР_1 Прикордонний загін підтвердив свою бездіяльність та повідомив, що вказані виплати не включено до місячного грошового забезпечення (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані дні відпусток, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
26.02.2025 звернувся до НОМЕР_1 Прикордонного загону із проханням виконати вимоги законодавства в частині належних йому виплат. Однак, 17.03.2025 відповідач листом №09/Ц-241/287 (фактично отримав та ознайомився з його змістом 02.04.2025), на думку позивача, безпідставно відмовив у здійсненні належних виплат та здійсненні перерахунку. 
Позивач стверджує, що фактично 17.03.2025 йому стало відомо про порушення вимог законодавства, а саме: бездіяльності відповідача щодо нарахування належних йому виплат грошового забезпечення.
Також позивач просив суд врахувати позицію Верховного Суду щодо строків звернення до суду, викладену у постанові від 29.09.2022 (справа № 500/1912/22).
З наведених підстав просив визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити даний строк.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 позовну заяву повернуто позивачу. 
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що наведені у заяві причини, з яких позивач просить поновити строк звернення до суду, не можна визнати поважними та об`єктивними причинами пропуску вказаного строку, оскільки долучені до заяви документи свідчать про те, що ОСОБА_1 почав вчиняти дії щодо реалізації свого права за збігом невиправдано значного проміжку часу після того, як повинен був дізнатися про порушення своїх прав, що свідчить про пасивність поведінки позивача у здійсненні права на пред`явлення позову.
Так, обставини, на які посилається позивач у заяві від 17.04.2025, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації права на судовий захист з метою відновлення порушених прав, свобод чи законних інтересів у публічно-правових відносинах.
Інших обставин, що є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, судом не встановлено.
Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційні скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з абзацом 1 ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявнику) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін з наступних підстав. 
Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Строки звернення до суду визначені ст. 122 КАС України.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною п`ятою цієї ж статті обумовлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Зі змісту таких норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому «повинна» необхідно тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Відповідно до ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відтак, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду не є поважними, суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду, чи, відповідно, повернути.
Як слідує з матеріалів справи, що спір у цій справі виник у зв`язку із зобов`язанням відповідача врахувати вислугу років в календарному обчисленні при розрахунку розміру одноразової грошової допомоги та виплатити таку грошову допомогу.
Відтак, розглядуваний спір є спором про оплату праці.
Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі №380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Колегія суддів не бачить підстав для відступу від указаної правової позиції у межах цієї справи та надалі зауважує таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини 1, 2 ст. 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Відтак, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (рішення від 09.02.1999 №1-рп/99, від 13.05.1997 №1-зп, від 05.04.2001 №3-рп/2001), Верховний Суд у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 (адміністративне провадження №Пз/990/4/22) дійшов висновку про поширення дії ч. 1 ст. 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-IX) тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
Відтак, на момент звернення позивача із позовною заявою встановлено місячний строк звернення до суду у справах про звільнення з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, та тримісячний строк у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 26.09.2022 звільнено з військової служби, тобто під час дії статті 233 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX. Додаткову винагороду у збільшеному розмірі відповідно до Постанови №168 за період з 01.09.2022 по 26.09.2022 позивачу виплачено на підставі наказу відповідача від 08.10.2022 №407-ОС.
Відтак з вимогами про нарахування та виплату компенсації за невикористані дні відпустки із включення до складу грошового забезпечення, з якого розраховується така компенсація, щомісячної додаткової винагороди згідно з Постановою №168 у розмірі 100 000 грн позивач повинен був звернутись до 01.10.2023, проте позов подано 04.04.2025, що підтверджується штемпелем на конверті та трегінком АТ «Укрпошта», тобто з пропуском строку звернення до суду.
Крім цього, з матеріалів позову слідує, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 у справі №140/15788/23, яке набрало законної сили 26.04.2024, адміністративний позов задоволено частково; суд зобов`язав в/ч НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 нарахування і виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.09.2022 відповідно до абзаців четвертого - шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, оскільки з 26.04.2024 у в/ч НОМЕР_2 виник обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення відповідно до абзаців четвертого - шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, тому саме з цієї дати слід обчислювати строк звернення до суду з вимогами про нарахування та виплату компенсації за невикористані дні відпустки, допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки, а також одноразової грошової допомоги при звільненні із включення до складу грошового забезпечення, з якого вказані виплати розраховуються, індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду від 10.11.2023 у справі №140/15788/23.
Однак, зважаючи на те, що з позовом ОСОБА_1 звернувся 04.04.2025, тому позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду з такими вимогами, визначений частиною другою статті 233 КЗпП України.
Колегія суддів зазначає, що при пропуску строку звернення до суду такий строк може бути поновлений лише за наявності поважних причин. При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були, чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Таким чином, дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує усіх учасників цих правовідносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що в заяві про поновлення строку звернення до суду позивач причини пропуску цього строку обґрунтовував перебуванням на лікуванні та реабілітації у зв`язку з отриманими пораненням та захворюванням під час захисту Батьківщини.
Однак, як вбачається з долучених до заяви актів №67-22 від 16.06.2022 про нещасний випадок, що стався з військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби, про розслідування нещасного випадку, що стався 23.04.2022 в НОМЕР_1 прикордонному загоні, свідоцтва про хворобу №586 від 16.09.2022 позивач отримав поранення та захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини. У свідоцтві про хворобу №586 від 16.09.2022 вказано, що ОСОБА_1 перебував на обстеженні та лікуванні: ВМГ 23.04. по 24.04.2022, ЛШ МД м.Дніпро з 24.04.по 24.04.2022, в/ч НОМЕР_3 з 25.04. по 02.05.2022, з 03.06. по 22.06.2022, КНП ЛОР “Львівська обласна психіатрична лікарня” з 22.06. по 12.08.2022, в/ч НОМЕР_3 з 12.08. по 18.08.2022, з 22.08.2022 по теперішній час (16.09.2022 дата видачі свідоцтва про хворобу).
Таким чином вказані документи підтверджують, що позивач перебував на лікуванні до 16.09.2022.
Крім того, надана позивачем індивідуальна програма реабілітації інваліда №1610 від 08.05.2024 передбачає здійснення медичної реабілітації до 08.05.2026 шляхом медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування, медичного спостереження та раціонального працевлаштування з огляду на протипоказання тяжкої фізичної праці.
Відтак, проходження позивачем реабілітації у визначений в індивідуальній програмі спосіб не перешкоджало звернення до суду у встановлений строк.
Перебування позивача у Польщі для морально-психологічної реабілітації (перебував за кордоном з 22.08.2024 по 23.09.2024) не є тривалим та таким, що свідчить про пропуск строку звернення до суду з поважних причин.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів поділяє доводи суду першої інатснції. Що доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду матеріали справи не містять.
За таких обставин, не доведення суду обставин об`єктивно непереборних, які не залежали від волевиявлення позивача і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення позивачем процесуальної дії, унеможливлює поновлення судом такого процесуального строку.
Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що позивач в апеляційній скарзі не вказав інших причин поважності пропуску строку звернення до суду.
За встановлених фактичних обставин та враховуючи наведені вище правові норми у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви.
Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 140/3689/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок, строки та підстави  подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула