ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2025 року
м. Харків
справа № 953/9858/23
провадження № 22-ц/818/2231/25 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Тичкової О.Ю.,
суддів колегії: Маміної О.В., Яцини В.Б.
учасники справи:
позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»
відповідачі   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу без повідомлення учасників апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року у складі судді Юрлагіної Т.В.,-
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2023 року КП «Харківські теплові мережі» ( надалі КП) звернулось до суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячу воду у розмірі 45 988 грн 43 коп., яка утворилася за період з 01.08.2014 по 31.01.2022, а також просило стягнути судовий збір у сумі 2684 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що КП "Харківські теплові мережі" надає відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідачі отримують ці послуги, проте не виконують обов`язку щодо повної та своєчасної оплати за надані послуги з теплопостачання та гарячу воду, що призвело до утворення заборгованості за період з  01.08.2014 по 31.01.2022 у сумі 45 988 грн 43 коп.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 заборгованість за надані послуги за опалення та гарячу воду за період з 01.04.2017 по 31.01.2022 у сумі 44 837, 32 грн та судовий збір у розмірі 2616,82 грн . в рівних частках, з кожного по 872, 27 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення обґрунтовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, проте вони підлягають задоволенню в межах строку позовної давності.
Не погодившись з рішенням суду,   ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач ОСОБА_2 не була належно повідомлена про розгляд справи. Крім цього, судом не враховано, що вона є власником 1/12 частини квартири після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , власником 5/12 частини квартири у період з 29.06.2010 по 20.10.2021 року була ОСОБА_6 , яка жодних платежів за тепло та гарячу воду не здійснювала. Проте долучена до участі у справі в якості відповідачів не була. Апелянт наводить власний розрахунок заборгованості, згідно з яким сума боргу ОСОБА_6 становить 19 161,84 грн. Новий власник 5/12 частин квартири – ОСОБА_1 не повинна платити за борги попереднього власника. Вважає, що сума заборгованості повинна бути поділена пропорційно між всіма власниками квартири, з урахуванням їх часток у праві спільної власності та часу набуття права власності. Зазначає, що з 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 не проживає та з 06.06.2016 зареєстрована за іншою адресою. Просить стягнути сплачений нею при зверненні з апеляційною скаргою судовий збір солідарно з відповідачів.
24.02.2025 представник Вірютіна О.В., яка діє в інтересах КП «Харківські теплові мережі» подала відзив на апеляційну скаргу в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. Посилалась на те, що викладені ОСОБА_2 доводи стосуються іншого відповідача – ОСОБА_1 , яка була не згодна з рішенням суду та оскаржила його в апеляційній інстанції. Харківськім апеляційним судом 04 липня 2024 була винесена постанова по справі № 953/9858/23, якою у задоволенні апеляційної скарги відмовлено. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Матеріали справи свідчать, що на виконання вимог п.6 ст.187 ЦПК України суд   звертався до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_4 особи. Згідно довідки з Єдиного державного демографічного реєстру № 270383 від 12.10.2023 зазначена інформація щодо відповідачки відсутня. ( а.с. 9 – 10).
Згідно даних витягу з реєстру територіальної громади у вигляді довідки про зареєстрованих у житловому приміщення осіб, сформованої 12.10.2023, за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Квартира)  інформація про реєстрацію ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 12).
Згідно.п.9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).
Даними довідки з реєстру територіальної громади у вигляді довідки про зареєстрованих у житловому приміщення осіб, сформованої 22.09.2023 підтверджується, що останнім відомим зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 була адреса: АДРЕСА_1 ( а.с.4).
За змістом частин 3, 8 ст.128 ЦПК України виклик у судове засідання здійснюється повісткою про виклик, яка направляється за адресою місця проживання, перебування особи, яка повідомлена особою суду. Днем вручення судової повстки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. 
Матеріали справи свідчать, що судове засідання у дійсній справі було призначено на 20.02.2024 9:15 ( а.с. 53).
Про час та місце судового розгляду ОСОБА_4 повідомлялась своєчасно та належним чином шляхом направлення на повідомлену позивачем останню відому адресу її місця реєстрації та місця проживання судової повістки про виклик до суду, проте зазначена повістка повернулась не врученою із зазначенням причини - «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 56).
Дані про інші засоби зв`язку з відповідачкою або адресу місця проживання в матеріалах справи відсутні. 
Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відсутній», з урахуванням конкретних обставин справи та вимог закону вважаються належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Зазначений висновок відповідає правовому висновку викладеному у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17).
З огляду на ивщевикладене судова колегія відхиляє доводи апелянта з приводу її неналежного повідомлення про час ита місце розгляду справи. 
Згідно даних витягу з реєстру сформованого 21.12.2023 року Квартира належить 6/12 частини- ОСОБА_1 , 1/ ОСОБА_4 (а.с. 38 – 44). 
5/12 часток Квартири ОСОБА_1 набула ОСОБА_6 20.10.2021 року на підставиі договору договір купівлі-продажу (а.с. 45).
Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.01.2025 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 укладений шлюб. Після державної реєстрації відповідач змінила прізвище на « ОСОБА_8 » ( а.с 134).
Згідно з копією паспорта серії НОМЕР_2 долученої до матеріалів справи ОСОБА_9 з 06 червня 2016 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 135-136) 
Згідно розрахунку заборгованості у відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 серпня 2014 року по 31 січня 2022 року у розмірі 45 988 грн 43 коп (а.с. 3).
Постановою Харківського апеляційного суду від 04.07.2024 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року залишена без задоволення, а рішення суду залишено без змін (а.с. 113-116). 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1 Закон України «Про житлово-комунальні послуги»: виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;
житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;
індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;
кількісний показник комунальних послуг - кількість одиниць виміру обсягу отриманої споживачем комунальної послуги, визначена відповідно до показань вузла обліку та/або вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.
У відповідності до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Статтею 7 цього Закону визначені права і обов`язки споживача (індивідуального споживача), зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а обов`язком - оплата наданих житлово-комунальних послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
За змістом статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК України.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частиною 2 статті 77 ЦПК України.
За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ч. 1 ст. 82 ЦПК України унормовано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Як убачається зі змісту положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що відповідач є співвласником Квартири до якої позивачем постачалась теплова енергія. Доказів належної оплати наданих Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» послуг матеріали справив не містять, заборгованість за період з 01 квітня 2017 року по 31 січня 2022 року сума яких складає 44 837, 32 гривень.
Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором, актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Відповідно до статті 360 Цивільного кодексу України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованій в постанові від 13.03.2019 року по справі № 521/3743/17-ц, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.
Тобто, той із співвласників, який сплатив кошти за послуги, спрямовані на утримання спільного майна, в подальшому може пред`явити іншому із співвласників вимогу про стягнення в порядку регресу коштів, сплачених на утримання квартири у відповідності до його частки в спільному майні.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника, щодо її фактичного не проживання та відсутності реєстрації з 06.06.2016 місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , адже відповідно до статей 319, 322 ЦК України вона як співвласник Квартири зобов`язана утримувати житло, що їй належить, якщо інше не встановлено договором або законом незалежно від свого проживання або не проживання в ньому.
Доводи щодо незалучення в якості співвідповідача у справі попереднього власника квартири ОСОБА_6 не є підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до вимог закону кредитор має право пред`явити позов до всіх або одного з солідарних боржників. Виконання обов`язку одним із солідарних боржників за інших боржників є підставою для звернення до них з вимогою про стягнення сплачених коштів в поряду регресу. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до п. 2 ч.1ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги викладених судом висновків не спростовують, апеляційну скаргу ОСОБА_4 належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий                                                                         О. Ю. Тичкова

Судді                                                                                 О.В. Маміна

       В.Б. Яцина