КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 755/4184/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8121/2025
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
18 червня 2025 року                                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року у складі судді Катющенко В.П.,
у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У березні 2024 року ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просило: солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з опалення/постачання теплової енергії та за послугу постачання гарячої води у розмірі 114 603 грн 98 коп, інфляційну складову боргу у розмірі 23 905 грн 85 коп, 3% річних у розмірі 6 999 грн 95 коп та судовий збір у розмірі 3 028 грн.
 
Позов обґрунтовано тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку по АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція». 
 
23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503)) ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» розміщено відповідне повідомлення, із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№ 111 (4511)). 
 
Позивач зазначає, що до теперішнього часу договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з відповідачами не укладено. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 . 
 
Відповідачі своєчасно з січня 2016 року не вносили плати за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, та з серпня 2017 року за послуги з гарячого водопостачання, в результаті утворилась заборгованість, яка станом на 01 лютого 2024 року становить 114 603 грн 98 коп.
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року позов ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» задоволено. Вирішено питання судових витрат.
 
В апеляційній скарзіОСОБА_1 ,просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити  у задоволенні позову. Вирішити питання судових витрат.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права.
 
Вказує, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», саме споживачі та постачальники теплової енергії є суб`єктами відносин у сфері теплопостачання і як наслідок відносини у цій сфері встановлюються шляхом укладення договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії між теплопостачальною організацією (зокрема ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ») та споживачем теплової енергії (ОСББ).
 
Посилається на те, що внутрішньобудинкові системи не відносяться до місцевої (розподільчої) теплової мережі, що підтверджує те що постачальник теплової енергії ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» не здійснює постачання теплової енергії власникам жилих/нежилих приміщень, обладнання яких приєднані до відповідних внутрішньобудинкових систем. 
 
Звертає увагу суду, що власник окремого житлового приміщення укладає договір з управителем житлового комплексу, а не безпосередньо з теплопостачальною компанією.
 
Вважає, що оскільки ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» не є управителем багатоквартирного будинку та скаржниця не укладала прямого договору з ним, а отже: ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» являється неналежним позивачем, а скаржниця неналежним відповідачем, тому суд прийшов до помилкового висновку та безпідставно вирішив стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заборгованість.
 
Крім того, постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, який діяв до 01 липня 2023 року. Згідно з перехідними положеннями Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID - 19), строки, визначені, в тому числі статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
 
Зазначає, що розмір заявлених позивачем вимог (строк) становить більше ніж три роки, а тому вважає що має право заявити про застосування наслідків спливу позовної давності за період:
-         послуги з опалення з січня 2016 року до теперішнього часу;
-         послуги з постачання гарячої води з серпня 2017 року до теперішнього часу.
 
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Гречан М.В. в інтересах ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ»просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року- залишити без змін. 
 
В судовому засіданні ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, від його представник адвоката Гречан М.В. надійшло клопотання про розгляд справи без її участі (а.с. 167).
 
Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення відповідачки, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
 
Судом установлено, що 23 липня 2014 року в газеті "Хрещатик" № 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення до відповідних житлово-експлуатаційних організацій або до ТОВ "Євро-реконструкція".
 
Проект договору про надання ТОВ "Євро-реконструкція" послуг централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті "Хрещатик" від 06 серпня 2014 року № 111 (4511).
 
Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ "Євро-реконструкція".
 
Між позивачем та відповідачами не укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
 
Разом з тим, судом установлено, що відповідачі не відмовлялися від надання позивачем житлово-комунальних послуг та отримували їх, в той же час своєчасно не вносили оплату за користування наданими послугами, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість станом на 01 лютого 2024 року у розмірі 114 603 грн 98 коп, яка складається з заборгованості за послуги з постачання гарячої води, у розмірі 76 395 грн 66 коп та за послуги з централізованого опалення, у розмірі 69 114 грн 12 коп.
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість за послуги з постачання гарячої води та з централізованого опалення, яка виникла з вини відповідачів, які своєчасно і в повному обсязі не проводили оплату, підлягає стягненню з останніх в повному обсязі. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Оскільки відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання щодо проведення оплати за надані та отримані житлово-комунальні послуги, позивач має право вимагати стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.
 
Проте, колегія суддів не може в повному обсязі погодитися з висновком суду першої інстанції.
 
Предметом регулювання Закону України "Про житлово-комунальні послуги", як в редакції 2004 року, так і в редакції 2017 року, є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
 
Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.
 
Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", в редакції на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відсутність договору не звільняє споживача житлово-комунальних послуг від їх оплати.
 
Відповідно до норм Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений Законом обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
 
Встановивши, що відповідачі не відмовилися від наданих позивачем житлово-комунальних послуг з постачання гарячої води та централізованого опалення, їх отримували і користувалися ними, але своєчасно і в повному обсязі не оплачували їх, у зв`язку з чим виникла заборгованість в загальній сумі 117 036 грн 31 коп, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними.
 
Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника оплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
 
Отже обов`язок споживача житлово-комунальних послуг оплачувати їх вартість особі, яка їх надає, є грошовим зобов`язанням.
 
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
 
Встановивши, що відповідачі допустили порушення грошового зобов`язання щодо оплати у встановлений законом строк наданих їм позивачем комунальних послуг, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для пред`явлення позивачем вимоги про стягнення з боржника 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України.
 
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з визначеним судом першої інстанції періодом, за який підлягає стягненню з відповідачів як заборгованість, так і нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційні втрати за послуги з постачання теплової енергії.
 
Зі справи убачається, що справа була розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
 
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
 
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦПК України).
 
Вирішуючи питання щодо яких позовних вимог підлягає застосуванню позовна давність, колегія суддів виходить з наступного.
 
Відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
 
Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2023 у справі № 212/10834/21 зробив такий висновок: "з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року".
 
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо строків позовної давності, зокрема, Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 19, який з - поміж іншого передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності, встановлені ст. ст. 257-259 ЦК України.
 
Відповідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450- IX від 08.11.2023) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102 IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
 
Правовий режим воєнного стану, запроваджений з 24 лютого 2022 року, неодноразово продовжувався відповідними указами Президента України.
 
Отже, виходячи з положень п. п. 12 та 19, оскільки карантин почався на території України з 12 березня 2020 року, а воєнний стан з 24 лютого 2022 року, можна зробити висновок про те, що загальна позовна давність була продовжена 12 березня 2020 року на період дії карантину, та призупинила свій перебіг з 24 лютого 2022 року на період дії воєнного стану.
 
Таким чином, заява відповідачки про застосування наслідків спливу позовної давності може бути застосована судом лише до заявлених ТОВ "Євро-реконструкція" позовних вимог за отримані послуги з централізованого опалення в межах періоду з 01 січня 2016 року по 12 березня 2017 року.
 
Отже, колегія суддів вважає частково обґрунтованою заяву відповідачки про застосування судом наслідків спливу позовної давності.
 
Відповідно до п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
 
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення
 
На території України з 12 березня 202 року  запроваджено карантин, на період дії якого Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
 
При цьому, відповідно до приписів п. п. 4 п. 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", вони стосуються заборони нарахування саме неустойки (штрафу та пені), як одного із способів забезпечення виконання грошового зобов`язання (ст. 549-552 ЦК України).
 
Така заборона не стосується 3 % річних та інфляційних втрат, які передбачені ст. 625 ЦК України, та які не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер.
 
Означена позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року № 912/1120/16, від 19 червня 2019 року № 703/2718/16-ц, від 8 листопада 2019 року № 127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року № 902/417/18.
 
Таким чином, нараховані позивачем 3 % річних та інфляційні втрати за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року не є стягненням неустойки (штрафів, пені), нарахування яких обмежено згідно вимог Закону України від 17 березня 2020 року № 530-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби", та п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.
 
За таких обставин з відповідачів має бути стягнута заборгованість, 3 % річних та інфляційні втрати за постачання теплової енергії, розрахованих за період з 12 березня 2017 року по 01 січня 2024 року на загальну суму 58 131 грн 19 коп.
 
За розрахунком позивача за постачання гарячої води загальна заборгованість, яка утворилася за період з серпня 2017 року по січень 2024 року, інфляційні втрати та три відсотки річних від суми заборгованості, з період з серпня 2017 року по 23 лютого 2022 року на загальну суму 76 395 грн 66 коп позивачем розраховані вірно.
 
Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення суми заборгованості, яка включає в себе суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, 3 % річних та інфляційну складову боргу, а також суму судового збору.
 
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачем не доведено факт споживання апелянтом послуг ТОВ "Євро-реконструкція", оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачі уклали відповідний договір на споживання послуг, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
 
Як убачається з витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 від 22 січня 2024 року, місце проживання відповідачів зареєстровано в кв. АДРЕСА_3 за вказаною адресою (а.с. 10).
 
Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути правовою підставою для звільнення споживача від оплати за спожиті послуги (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25 березня 2024 року у справі у № 462/1232/23).
 
У даному випадку між позивачем та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, за якими у житло, в якому зареєстровані та проживають відповідачі, надавалися житлово-комунальні послуги, нарахування плати за які здійснювалися ТОВ "Євро-реконструкція".
 
У випадку фактичного користування житлово-комунальними послугами відсутність укладеного договору не звільняє споживача від обов`язку оплачувати такі послуги. Водночас споживач для звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги повинен не лише не мати відповідного договору та фактично ними не користуватися, а відмовитися в установленому порядку від їх отримання. У матеріалах справи відмова споживача відсутня.
 
За таких обставин відсутні підстави вважати, що наданими ТОВ "Євро-реконструкція" послугами відповідачі не користувалися, а тому має нести обов`язок по їх оплаті.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 
Згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
 
На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні шляхом зменшення суми заборгованості, яка включає в себе суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, 3 % річних та інфляційну складову боргу з 145 509 грн 78 коп до 134 526 грн 85 коп.
 
Враховуючи, що основну суму боргу було зменшено, а тому підлягає зменшенню й судовий збір, який необхідно стягнути з відповідачів на користь ТОВ "Євро-Реконструкція" з 3 028 грн до 2 799 грн 38 коп в рівних частках, з кожного, тобто по 933 грн 13 коп.
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, а тому у пропорційному співвідношенні з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий бір за подання апеляційної скарги в сумі 342 грн 92 коп.
 
Крім того подаючи апеляційну скаргу позивачка надала докази понесення нею витрат на правничу допомогу, а саме: договір про надання юридичних послуг № Ю/288/25 від 30 січня 2025 року, акт надання юридичних послуг від 15 лютого 2025 року на суму 13 000 грн (а.с. 111-112).
 
Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про часткове стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги на суму 1 000 грн, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року змінити шляхом зменшення стягнутої солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» загальної суми заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, 3% річних та інфляційних втрат з 145 509 грн 78 коп до 134 526 грн 85 коп.
 
Зменшити суму судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» з 3 028 грн до 2 799 грн 38 коп в рівних частках, з кожного.
 
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 342 грн 92 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 000 грн.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 24 червня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: