УХВАЛА
 
08 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 754/10562/24
провадження № 61-6376ск25
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Дундар І. О. розглянув касаційними скаргами ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року (повний текст постанови складено 18 квітня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Оболонський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану (РАЦС) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту родинних відносин, зобов`язання вчинити певні дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Оболонський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану (РАЦС) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту родинних відносин, зобов`язання вчинити певні дії, уточнивши позовні вимоги у вересні 2024 року, просив встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є її сином; зобов`язати органи державної реєстрації цивільного стану внести зміни до актового запису про народження № 41 від 11 січня 1972 року, здійснений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бердичівського міськиконкому Житомирській області, про народження ОСОБА_1 , а саме в графі «мати» змінити з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року позов задоволено, встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є її сином; зобов`язано органи державної реєстрації цивільного стану внести зміни до актового запису про народження № 41 від 11 січня 1972 року, здійснений відділом реєстрації актів громадянського стану Бердичівського міськвиконкому Житомирської області про народження ОСОБА_1 , а саме в графі «мати» змінити з « ОСОБА_4 , національність - українка» на « ОСОБА_5 , національність - єврейка».  
 
Бердичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), як особа, яка не брала участі в справі, однак суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року апеляційну скаргу Бердичівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року скасовано та прийнято нову постанову. Відмовлено ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , Оболонський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану (РАЦС) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту родинних відносин, зобов`язання вчинити певні дії. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
ОСОБА_1 у травні 2025 року через підсистему «Електронний Суд» подав до Верховного Суду касаційні скарги, яка подана представником ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року.
 
У касаційній скарзі зазначалося, що суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановахВерховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц, від 23 серпня 2023 року у справі № 707/3085/21, від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18, від 15 квітня 2021 року у справі № 361/2653/15-ц, від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
 
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 23 травня 2025 року надано уточнену касаційну скаргу в якій зазначається, що суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановахВерховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц, від 23 серпня 2023 року у справі № 707/3085/21, від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18, від 15 квітня 2021 року у справі № 361/2653/15-ц, від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц, від 16 листопада 2023 року у провадженні № 11-228сап21, відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України
 
Касаційна скарга підлягає поверненню у цій частині з таких мотивів.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. Сама по собі вказівка на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстав касаційного оскарження.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).
 
Аналіз касаційної скарги свідчить, що у ній формальна вказівка обґрунтування відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.  ОСОБА_1 не зазначено щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду. Сама по собі вказівка на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особи, яка подала касаційну скаргу, не може бути підставою касаційного оскарження судового рішення і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню. 
 
Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року в частині посилання у касаційній скарзі на відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах повернути.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                              І. О. Дундар