Справа № 345/4108/24 
Провадження № 22-ц/4808/1082/25 
Головуючий у 1 інстанції Гапоненко Р. В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.
               суддів:                        Бойчука І.В., Мальцевої Є.Є.
               з участю секретаря                Кузнєцова В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , на рішення Калуського міськрайонного суду від 01 жовтня 2024 року, в складі судді Гапоненка Р.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
У липні 2024 року ТОВ «Іннова Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з нього на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 121 228,40 грн, яка виникла станом на 12 липня 2024 року та складається із: заборгованості за тілом кредиту – 10 000 грн; заборгованості за процентами – 111 228 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03 липня 2023 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання грошових коштів у позику №850640723 в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст.3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Вказував, що договором визначено, що позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі 10 000 грн шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п.1.3, п.1.4 та/або п.1.5 цього договору, його додатків.
Зазначав, що строк позики складав 30 днів, дисконтна (знижена) процентна ставка - 1,99% на день (726,35 грн. річних), процентна ставка позаакційна (базова) в день - 2,99% на день (1091,35% річних) фіксована, дата повернення позики 03 липня 2023 року.
Посилався на те, що ТОВ «Іннова Фінанс» свої зобов`язання виконало належним чином, надавши відповідачу кредит на картковий рахунок, однак останній умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 01 жовтня 2024 року позов ТОВ «Іннова Фінанс» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Іннова Фінанс» заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику від 03.07.2023 №850640723 в сумі 121 228 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 10 000 грн, заборгованість за процентами – 111 228 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Іннова Фінанс» судовий збір в сумі 2 422, 40 грн. 
Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду в частині стягнення з нього відсотків скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього заборгованість по тілу кредиту у розмірі 10 000грн та заборгованість по відсоткам у розмірі 2 970 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що позивач просить суд стягнути з нього заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику №850640723 від 03.07.2023 року в розмірі 121 228, 00 грн, яка складається: сума заборгованості за тілом кредиту - 10 000, 00 грн; сума заборгованості за відсотками - 111 228, 00 грн, проте, позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості у розмірі 111 228,00 грн.
Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику, яка знаходиться в додатку №1 до договору №850640723 від 03.07.2023 року - чиста сума позики - 10 000, 00 грн, кількість днів у розрахунковому періоді - 30 днів, сума загальної вартості позики становить - 12 970, 00 грн, та проценти за користування позикою - 2 970, 00 грн.
Тому, заявлені позивачем суми процентів до стягнення не грунтуються на умовах кредитного договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а відтак не підлягають задоволенню.
Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому даний позов не може бути задоволений, оскільки він є необґрунтованим, а позовні вимоги - недоведені.
Заявлені позивачем відсотки значно перевищують суму, яка фактично передбачена умовами договору і самим позивачем у розрахунках. В матеріалах справи також відсутні будь-які додаткові угоди між сторонами, які б могли підтвердити продовження строку кредитування чи підстави для нарахування таких великих відсотків. 
Надана позивачем таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику, підготовлена робітниками банку - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту.
Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.
Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.
У п. 1.2. договору про надання грошових коштів у позику за №850640723 від 03 липня 2023 року, укладеного між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 , викладена погоджена його сторонами умова, згідно якої строк позики (строк дії договору) становить 30 днів, датою надання позики є 03 липня 2023 року, а датою повернення позики 02 серпня 2023 року.
Згідно п. 1.4 укладеного між позивачем та відповідачем договору на період строку, визначеного у п. 1.2 договору, нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,99% (з урахування програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс», правил акції ТОВ «Іннова Фінанс» «Повторний кредит») від суми позики за кожен день користування позикою.
Таким чином, за період з 03 липня 2023 року по 02 серпня 2023 року розмір відсотків, який має бути сплачений відповідачем позивачеві складає 2 970,00 грн, які і підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.
Крім того звертає увагу суду й на те, що сума отриманої відповідачем позики складає лише 10 000 грн 00 коп, водночас розмір розрахованих позивачем відсотків складає 111 228,00 гр, що є непропорційно великою сумою компенсації, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності.
Виходячи із суми позики у розмірі 10 000 грн, узгодженої сторонами процентної ставки у розмірі 2,99% за день та строку кредитування (строку договору) тривалістю 30 днів, заборгованість відповідача по відсоткам за договором надання грошових коштів у позику № 850640723 від 03 липня 2023 року становить 2 970, 00 грн (10 000 грн ? 0,99% ? 30 днів = 10 000 х 0,0099 ? 30 = 2 970 грн).
Отже, з урахуванням вищевикладеного, заборгованість за процентами, що підлягає стягненню, становить лише 2 970,00 грн, а позовні вимоги у частині стягнення 111 228,00 грн є необґрунтованими, недоведені належними доказами.
Правом на подачу відзиву представник ТзОВ «Іннова фінанси» не скористався.
Відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Представник ОСОБА_1 адвокат Зачепіло З.Я. надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності апелянта ОСОБА_1 . 
Представник ТОВ «Іннова Фінанс» в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало, відтак колегія суддів відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснювати розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За правилом частини ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із п. 6 ч.1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст. 11 Закону).
Згідно із ч.6 ст. 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається з матеріалів справи, 03 липня 2023 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір надання грошових коштів у позику №850640723, який підписаний останнім електронним підписом з одноразовим ідентифікатором dmlct2b65 03.07.2023 19:45.
Відповідно до п. 1 договору позики позикодавець зобов?язується надати позичальнику позику на суму у розмірі: 10 000,00 грн. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов?язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п.1.3., п.1.4. та/або 1.5. цього договору, його додатків. Тип позики кредит. Мета отримання кредиту для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Процентна ставка фіксована. Дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс» 1,99 % на день (726,35 річних). Процентна ставка позаакційна (базова) 2,99 % на день (1091,35% річних).
Відповідно до п.1.2 договору, строк позики (строк дії договору) становить 30 днів.
Пунктами 1.3.1-1.3.3 договору визначено, що дата надання позики 03 липня 2023 року. Дата повернення позики 02 серпня 2023 року. Повернення позики та процентів здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий (картковий) рахунок позикодавця або через особистий кабінет на сайті позикодавця або шляхом внесення грошових коштів у терміналах самообслуговування партнерів. Моментом зарахування оплати позики та процентів є момент (дата) зарахування коштів на банківський рахунок позикодавця або отримання відповіді від партнера позикодавця про зарахування коштів.
Згідно листа за вих. №7/5340 від 10 липня 2024 року ТОВ «ФК «Контрактовий Дім», який адресований ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», повідомлено про успішність наступної операції згідно договору з ТОВ «Іннова Фінанс» №160523/1 від 16.05.2023 року, Номер транзакції 1259794909, сума , грн. 10 000 грн, дата прийняття 03.07.2023 року 19:45, номер замовлення 1c5577eb-35d6-4676-9cff- abb71d891a01, номер картки НОМЕР_1 , отримувач ОСОБА_1 
Зазначені реквізити банківської карти вказані у анкеті клієнта ОСОБА_1 та співпадають із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними у договорі №850640723 від 03 липня 2023 року.
Таким чином, позивачем ТОВ «Іннова Фінанс» доведено факт укладення 03 липня 2023 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 договору надання грошових коштів у позику №850640723 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
В апеляційній скарзі відповідач не заперечував, що він уклав з позивачем договір №850640723 від 03 липня 2023 року та визнав вимоги про стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 000 грн.
Оскільки матеріали справи не міститься доказів повернення відповідачем позивачу ТОВ «Іннова Фінанс» отриманої у позику за вказаним договором суми позики у розмірі 10 000 грн, у зв`язку з чим вимога позивача ТОВ «Іннова Фінанс» про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 000 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню, що було вірно враховано судом першої інстанції.
В апеляційній скарзі відповідач вказував на те, що він не погоджується з періодом нарахуванням відсотків, оскільки вони нараховані за межами строку кредитування.
Перевіряючи вказані доводи, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
З умов кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк позики (строк дії договору) - 30 днів. Дата повернення позики 02 серпня 2023 року.
При цьому, ТОВ «Іннова Фінанс» просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по 10 липня 2024 року.
Враховуючи, що договором надання грошових коштів у позику №850640723 від 03 липня 2023 року визначений строк його дії, який становить 30 днів, саме протягом даного строку позивач ТОВ «Іннова Фінанс» мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки, які, з урахуванням невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у встановлений ним строк та положень п.1.5 цього договору, становлять 2,99%.
Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, розділ 3, Пролонгація строку позики, пунктом 4.1 передбачено, що саме позичальник має право продовжити строк (пролонгації) користування позикою. У випадку ініціювання Позичальником пролонгації, останній сплачує товариству проценти на умовах, що були обрані для здійснення певного виду пролонгації. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку позики визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами та відображаються в Особистому кабінеті позичальника.
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ініціював пролонгацію договору користування позикою, а також що між сторонами було укладено Додаткові угоди.
Таким чином, твердження позивача про необхідність нарахування процентів за користування кредитом по день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитного договору не ґрунтуються на нормі закону та умовах укладеного між сторонами договору.
Колегія суддів зауважує, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту після прострочення виконання грошового зобов`язання нараховуються проценти за порушення грошового зобов`язання у розмірі, визначеному законом або договором (частина друга статті 625 ЦК України).
Виходячи із суми позики у розмірі 10 000 грн, узгодженої сторонами процентної ставки у розмірі 2,99% за день та строку кредитування (строку договору) тривалістю 30 днів, заборгованість відповідача по відсоткам за договором надання грошових коштів у позику №850640723 від 03 липня 2023 року становить 8 970 грн. (10 000 грн. х 2,99%/100% = 299 грн сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами, 299 грн х 30 (строк дії договору) = 8 970 грн.
Вищевказаного суд першої інстанції не врахував, отже рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ТОВ «Іннова Фінанс».
Приймаючи до уваги, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором надання грошових коштів у позику в обумовлені договором строки, колегія суддів приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10 000 грн та 8 970 грн заборгованості за процентами.
Таким чином, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.
Положеннями п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, то таке підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь ТОВ «Іннова Фінанс» заборгованості за кредитним договором  надання грошових коштів у позику в сумі 18970 грн. 
Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог з відповідача на користь ТОВ «Іннова Фінанс» підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 371,60 грн, а з позивача на користь відповідача витрати по сплаті судового збору понесені останнім у суді апеляційної інстанції у розмірі 3076,21 грн, відтак з урахуванням наведеного, відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України, слід провести взаємозалік понесених  витрат без додаткового стягнення таких витрат зі сторін на користь одна одної, стягнувши з позивача на користь відповідача 2704,61 грн понесених витрат по оплаті судового збору.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Калуського міськрайонного суду від 01 жовтня 2024 року- скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,  АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» (місцезнаходження: місто Київ, вул. Болсуновська, 8, поверх 9, код ЄДРПОУ 44127243) заборгованість за кредитним договором надання грошових коштів у позику № 850640723 від 03.07.2023 в сумі 18970 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10 000 грн, заборгованість за процентами у розмірі 8 970 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс», (місцезнаходження: місто Київ, вул. Болсуновська, 8, поверх 9, код ЄДРПОУ 44127243) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,  АДРЕСА_1 ) судові витрати понесені по оплаті судового збору у розмірі 2704,61 грн.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча                                                         О.В. Пнівчук
Судді:                                                                І.В. Бойчук
                                                                       Є.Є. Мальцева