Номер провадження: 22-ц/813/391/25 
Справа № 507/46/23
Головуючий у 1-й інстанції Вужиловський О. В.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.07.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А., 
за участю секретаря судового засідання – Пересипка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Христюк Юрій Георгійович, 
на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 24 березня 2023 року 
за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Король» про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати,
встановив:
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним вище позовом у якому просила розірвати договір оренди землі укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Король», стягнути з фермерського господарства «Король» на її користь 11 166 грн орендної плати, посилаючись на систематичну несплату ФГ «Король» орендну плату. Вирішити питання щодо понесених нею судових витрат.
Позов обґрунтовано тим, що позивачка є власницею земельної ділянки площею 4.013 га, кадастровий номер 512338030:01:001:0211, розташованої за адресою: Одеська область, Подільський (колишній Любашівський) район, с.Агафіївка, яку успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
З витягу ДЗК вона дізналась, що 23.12.2016 року зареєстрований договір оренди земельної ділянки, згідно якого земельна ділянка передана в оренду ФГ «Король» на 49 років. Після чого, вона неодноразово зверталась до керівника ФГ «Король» з приводу виплати їй орендної плати по договору оренди землі як спадкоємцю, однак керівник ФГ «Король» відмовив у виплаті їй орендної плати та повідомив, що орендна плата повністю сплачена орендодавцю.
Відповідно до п.9,11 Договору орендна плата вноситься у грошовій або натуральній формі у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та становить: грошовою формою – 2906 грн. 10 коп. або натуральною: 500 кг пшениці, 500 кг ячменю. Орендна плата вносить з 15.08. по 31.12 поточного року. Так, оренда плата за 2020 рік мала бути сплачена до 31.12.2020 року. Орендна плата за 2021 рік мала бути сплачена до 31.12.2021 року. Орендна плата за 2022 рік мала бути сплачена до 31.12.2022 року.
Однак, за 2020 - 2022 року орендна плата за Договором оренди землі сплачена не була. Заборгованість ФГ «Король» перед ОСОБА_1 з орендної плати складає 11 166 гривень (3722 грн. х 3 роки).
Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 24 березня 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Любашівського районного суду Одеської області від 24 березня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позов.
За доводами скаржниці поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що сторони договору оренди не укладали жодних письмових додаткових угод до нього. Скаржниця також зауважує про суперечливість наданих відповідачем доказів, а саме відомостей на виплату оренди у вигляді зерна та видаткового касового ордеру на 150 тис. грн. Досліджений же судом відеозапис, яким зафіксовано передання ОСОБА_2 ФГ «Король» грошових коштів не дозволяє достеменно встановити яку саме суму було передано та на якій підставі.
Колегія суддів не приймає поданий представником ФГ «Король» відзив на апеляційну скарзі, зважаючи на недотримання відповідачем вимог ч. 4 ст. 360 ЦПК України Так, до відзиву на апеляційну скаргу представником ФГ «Король» долучено скріншот сервісу електронної пошти про надсилання електронного листа, проте, процесуальний закон не містить інших (альтернативних) способів надіслання заяв іншій стороні, яка не має зареєстрованого електронного кабінету, зокрема засобами електронного зв`язку (електронною поштою).
У судовому засіданні представник скаржниці адвокат Христюк Ю.Г., підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, яку просив задовольнити. 
Відповідач у судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю – доповідача, пояснення представника скаржниці за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним вимогам.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ,суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до договору оренди землі розмір орендної плати обумовлений 2 906, 10 грн, тож за 49 років ОСОБА_2 мав отримати 14 2398, 90 грн орендної плати. ФГ «Король» передало ОСОБА_2 150 000 грн орендної плати за 49 років (строк дії договору), а тому станом на дату звернення до суду з цим позовом, будь-якої заборгованості з приводу сплати орендної плати не має.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, до якого суд дійшов з додержанням вимог матеріального закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин та у відповідності норм процесуального права, з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджуються матеріалами справи, 14 грудня 2016 року за договором оренди земля ОСОБА_2 передав в оренду належну йому земельну ділянку площею 4.01 гектари кадастровий номер 512338030:01:001:0211, фермерському господарству «Король» строком на 49 років. Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 96870 грн. 30 коп. Орендна плата вноситься у грошовій або натуральній формі у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та становить: грошовою формою – 2906 грн. 10 коп. або натуральною: 500 кг пшениці, 500 кг ячменю. Орендна плата вносить з 15.08. по 31.12 поточного року. Вказаний договір підписаний сторонами та зареєстрований у відділі Держкомзему у Любашівському районі Одеської області 27 грудня 2011 року (а.с. 36-37).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 10).
Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду видно, що 14 грудня 2016 року ОСОБА_2 передав належну йому земельну ділянку фермерському господарству «Король» (а.с. 38).
Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 5123380300:01:001:0211, укладений між ОСОБА_2 та фермерським господарством «Король» зареєстрований в Державному реєстрі речових прав 23 грудня 2016 року (а.с. 7-8).
З копій відомостей на виплату орендної плати ОСОБА_2 убачається, що останньому нараховано до видачі 49 тон зерна в рахунок орендної плати за 49 років, та сплачено 150000 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 26 грудня 2016 року, який містить підписи відповідача та ОСОБА_2 (а.с. 35).
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).
Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно ст. 20 Закону України «Про оренду землі» в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
У статті 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
За положеннями статті 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Частиною першою статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Водночас у пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Отже, згідно зі статтями 13, 21 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.
Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі і припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, в той час як разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання.
Крім того, відповідно до постанови ВС у справі за № 61-8798 св19 від 31 липня 2020 року, сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору.
Згідно ст. 21 Закону України "Про оренду землі" розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
За ч.3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ЦПК України).
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року по справі № 910/11027/18, а також в постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.
Так, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 обґрунтовуючи свої вимоги послалась на невиконання відповідачем ФГ «Король» своїх зобов`язань по сплаті орендної плати, у визначеному договором від 14 грудня 2016 року розмірі.
Заперечуючи ж проти заявленого ОСОБА_1 позову відповідач ФГ «Король» зауважив про повне виконання ним грошових зобов`язань за вказаним вище договором, шляхом єдиноразового платежу, визначеної у договорі суми, на підтвердження чого, відповідно до вимог ст.ст. 12, 77-81 ЦПК України, надав суду видатковий касовий ордер від 26 грудня 2016 року про виплату ОСОБА_2 150 000 грн за договором оренди земельної ділянки від 14.12.2016 року, що орендодавець засвідчив власним підписом (а.с. 35).
Доводи апеляційної скарги щодо суперечності доказів, наданих відповідачем на спростування підстав позову, не знайшли свого підтвердження за результатами апеляційного перегляду справи, оскільки як вірно встановлено судом, факт виконання ФГ «Король» обов`язку зі сплати грошових коштів за договором оренди підтверджується зазначеним вище видатковим касовим ордером. 
При цьому, надані ФГ «Король» у якості доказу на підтвердження обставин, якими останній заперечує проти позову, відомості на виплату орендної плати (а.с. 33,34), свідчать лише про нарахування орендної плати у натуральній формі (зернової культури), у той час як фактична видача орендної плати підтверджується видатковим касовим ордером. 
Також колегія суддів відхиляє посилання скаржниці про не укладення сторонами договору оренди від 14.12.2016 року жодних додаткових угод до нього, звертаючи увагу на таке.
Правилами частини першої статті 2 Закону України "Про оренду землі" визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Отже, оренда землі є окремим випадком найму майна, загальні правила якого визначені приписами цивільного (приватного) права. Відповідно й законодавче регулювання умов виконання орендних зобов`язань щодо земельних ділянок складається з норм цивільного та земельного законодавства.
Законодавство, що регулює оренду землі, не містить норм щодо заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою.
Згідно зі статтею 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.,
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі N 321/329/17, від 20 листопада 2019 року у справі N 704/236/17, від 22 січня 2020 року у справі N 387/193/19, від 25 травня 2020 року у справі N 475/793/17, від 22 червня 2021 року у справі N 364/546/19, від 06 жовтня 2021 року у справах N 484/1399/19 та N 183/5051/16, від 24 травня 2023 року у справі N 542/51/22.
Якщо видатковий ордер щодо отримання орендної плати за майбутні періоди підписаний сторонами, вважається, що сторони в письмовій формі погодили такий порядок сплати орендної плати й цей порядок реалізували (постанова Верховного Суду від 16 лютого 2024 року у справі N 702/595/22, провадження N 61-10537св23).
Отже, таке письмове погодження внесення орендної плати за майбутні періоди є належним та не потребує додаткового внесення змін до договору оренди, водночас може бути за погодженням сторін прописано у договорі шляхом внесення змін до нього.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду  у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.04.2025року у справі № 542/59/22.
Тож, зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, а отже і відсутність підстав для задоволення позову останньої.
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" N 2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , з вказаних вище підстав.
Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржницею не надано. 
Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.
Інші доводи апеляційної скарги позивачки за своєю суттю зводяться до обґрунтування позовних вимог та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржницею норм права, та переоцінки доказів, що містяться у справі, яким судом надано належну правову оцінку, без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи. 
Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з мотивів наведених у скарзі.
У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Христюк Юрій Георгійович, залишити без задоволення.
Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 24 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий                                                                 Ю.П. Лозко

Судді:                                                                         О.Ю. Карташов

В.А. Коновалова