Справа № 145/1082/24
Провадження № 22-ц/801/1646/2025
Категорія: 88
Головуючий у суді 1-ї інстанції Копилова Л. В.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року	Справа № 145/1082/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Ковальчука О. В., Рибчинського В. П.,
з участю секретаря судового засідання Кашпрук М. Г., 

учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересована особа – Орган опіки і піклування виконавчого комітету Гніванської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Молявчика Олексія Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Копилової Л. В. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог 
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна.
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 проживає та утримує свого сина – ОСОБА_2 , який є інвалідом з дитинства ІІ групи, значиться на обліку у лікаря психіатра та від самого народження страждає на розумову відсталість. 
Згідно із довідкою МСЕК № 60553 від 28 березня 2023 року (індивідуальна програма реабілітації) ОСОБА_2 встановлено клініко-функціональний діагноз з кодом за МКX-10 - F70.1 (розумова відсталість). 
Відповідно до висновку ЛКК, протокол № 99 від 23 листопада 2023 року ОСОБА_2 страждає на розумову відсталість із значним порушенням поведінки.
Разом із заявником спільно проживає його дружина, ОСОБА_3 , яка перебуває на пенсії за віком і не спроможна виконувати обов`язки опікуна. 
За станом здоров`я та відсутністю належного доходу ОСОБА_2 потребує постійної опіки. Єдиним, хто спроможний здійснювати опіку над ним, це його батько, з яким він спільно проживає. 
Заявник відповідає вимогам законодавства щодо опікуна і має бажання стати опікуном свого сина. Має стабільну, офіційну роботу, забезпечений житлом, до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно. 
Органом опіки та піклування в особі виконкому Гніванської міської ради 28 травня 2024 року прийнято подання, яким визнано доцільним призначити ОСОБА_1 опікуном над його сином – ОСОБА_2 . Вказане подання прийнято на основі висновку органу опіки та піклування та пакету документів, що обґрунтовують прийняте рішення.
Покликаючись на викладене, ОСОБА_1 з урахуванням уточнених вимог просив суд:
- визнати недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати його опікуном над його сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- призначити по справі судово-психіатричну експертизу на вирішення якої поставити питання чи страждає ОСОБА_2 на будь-яке психіатричне захворювання і чи здатен він через це захворювання усвідомлювати характер своїх дій та керувати ними?

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 травня 2025 року заяву було задоволено частково та вирішено визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним та встановити над ним опіку. Строк дії рішення про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним, встановлено у два роки з дня набрання рішенням законної сили.
У частині призначення опікуном недієздатної особи заявника було відмовлено.
Задовольняючи заяву у частині визнання ОСОБА_2 недієздатним, суд першої інстанції врахував висновок судово-психіатричного експерта № 75 від 30 січня 2025 року, згідно із яким ОСОБА_2 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді розумової відсталості та не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.
Разом із тим місцевий суд зазначив, що долучений до матеріалів справи висновок органу опіки і піклування Гніванської міської ради, яким погоджена кандидатура опікуна ОСОБА_1 над недієздатним ОСОБА_2 , суд вважає належним чином не обґрунтованим та передчасним, так як даний висновок не містить належної, повної та обґрунтованої мотивації в призначенні саме заявника опікуном над недієздатним ОСОБА_2 , а не іншу особу. 
Як встановлено судом з пояснень заявника у ОСОБА_2 є мати.
Однак орган опіки та піклування не встановив, чи є у матері можливість виконувати обов`язки опікуна над сином. Висновок органу опіки та подання не містить аналізу відносин ОСОБА_2 з батьками, не проаналізована фізична можливість заявника, з врахуванням його місця працевлаштування, виконувати постійно опікунські обов`язки.
Разом з тим, висновок органу опіки та піклування ґрунтується на тому, що заявник проживає разом зі своїм сином та може здійснювати за ним догляд.
Водночас сам заявник пояснив суду, що він працює, а син в цей час знаходиться вдома разом з матір`ю. Більш того, заявник пояснив, що на даний час у зв`язку з вирішенням питання призначення його опікуном сина йому надано відстрочку від призову до лав ЗСУ. 
Таким чином, судом не здобуто доказів того, що саме заявник ОСОБА_1 , за наявності інших родичів у ОСОБА_2 , та кандидатуру якого орган опіки і піклування вважає прийнятною, дбатиме про підопічного та створить йому необхідні побутові умови, забезпечить постійним доглядом і вживатиме заходів щодо захисту прав та інтересів свого сина та в цілому зможе виконувати обов`язки опікуна.
За таких обставин, на думку суду, подання органу опіки і піклування не відповідає вимогам щодо обґрунтованості.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною особою слід відмовити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із таким судовим рішенням, представник заявника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном свого сина скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення заяви.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 17 червня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Голота Л. О.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 10 липня 2025 року суддю Копаничук С. Г. замінено на суддю Ковальчука О. В. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 липня 2025 року справу призначено до розгляду на 31 липня 2025 року о 10 год 00 хв.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 31 липня 2025 року строк розгляду апеляційної скарги продовжено на п`ятнадцять днів, у справі оголошено перерву та судове засідання призначено на 28 серпня 2025 року о 09 год 45 хв.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів заяви.
Суд першої інстанції помилково не врахував обґрунтоване подання органу опіки і піклування щодо доцільності призначення ОСОБА_1 опікуном над його сином та залишив поза увагою, що сім`я заявника складається із сина та дружини, які є особами із інвалідністю другої групи, та пристарілого батька дружини.
Син дорослішаючи, стає дедалі нервовим та некерованим і тому справитися з ним може тільки ОСОБА_1 .
У ході судового розгляду не було встановлено жодної обставини, яка б перешкоджала призначенню заявника опікуном.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави.
Представник заінтересованої особи – Органу опіки і піклування виконавчого комітету Гніванської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому подано заяву про розгляд справи у відсутність представника. 

Фактичні обставини, встановлені судом
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01 квітня 2005 року (а. с. 9).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами із реєстру територіальної громади та витягом № 106 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку (а. с. 5, 7).
Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_2 від 28 березня 2023 року, виданого УПСЗН Вінницької РВА № 8, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства ІІ групи (а. с. 8).
Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 336935 від 28 березня 2023 року ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства другої групи безтерміново (а. с. 12).
Згідно із висновком ЛКК КНП «Багатопрофільна лікарня» Тиврівської селищної ради № 187 від 23 листопада 2023 року ОСОБА_2 встановлений діагноз легка розумова відсталість зі значним порушенням поведінки; дитина мала медичні показання для визнання її інвалідом до шестирічного віку і дане захворювання відноситься до переліку затвердженого наказом МОЗ України 454/471/516 від 08 листопада 2001 року, які дають право на отримання державної соціальної допомоги (а. с. 13).
Як видно із індивідуальної програми реабілітації інваліда № 60553 від 28 березня 2023 року, ОСОБА_2 має виражене обмеження життєдіяльності: до самообслуговування, до пересування, до спілкування, до контролю за своєю поведінкою, до трудової діяльності (а. с. 14).
Відповідно до висновку органу опіки і піклування Гніванської міської ради № 03.01-04/1174 від 28 травня 2024 року призначення ОСОБА_1 опікуном на його сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідатиме інтересах останнього (а. с. 15).
Відповідно до подання органу опіки і піклування Гніванської міської ради № 03.01-04/1173 від 28 травня 2024 року виконком Гніванської міської ради вважає за доцільне призначити ОСОБА_1 опікуном над його сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 16).
У справі було проведено судово-психіатричну експертизу, відповідно до висновку якої (№ 75 від 30 січня 2025 року) ОСОБА_2 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді розумової відсталості легкого ступеню зі значними відхиленнями у поведінці, які потребують особливої уваги і лікування (F70.1). ОСОБА_2 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а. с. 71-73).
ОСОБА_3 є пенсіонеркою за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 від 09 лютого 2024 року (а. с. 10).

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише у частині відмови у задоволенні вимог про призначення опікуна, у іншій частині рішення апеляційним судом не переглядається.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає у повній мірі.
Україна є демократичною, правовою, соціальною державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).
Відповідно до Основного Закону України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; кожен має право на повагу до його гідності; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 21, частина друга статті 22, частина перша статті 28, частина перша статті 29, частини перша, друга статті 55 Конституції України).
Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.
Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.
Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.
Відповідно до ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України).
Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша–третя статті 41 ЦК України).
Відповідно до статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Згідно з частиною першою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.
Положеннями частини першої статті 67 ЦК України передбачено, що опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
У справі було проведено судову-психіатричну експертизу, за результатами якої надано висновок експерта № 75 про те, що ОСОБА_2 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді розумової відсталості легкого ступеню зі значними відхиленнями у поведінці, які потребують особливої уваги і лікування (F70.1). ОСОБА_2 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Встановивши, що  ОСОБА_2  має хронічний стійкий психічний розлад, який позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи, місцевий суд дійшов висновку про визнання його недієздатним та встановлення над ним опіки.
Разом з тим суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном на недієздатним сином.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до пп. 2.1 Правил опіки і піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26 травня 1999 року (далі – Правила опіки і піклування) опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань.
Згідно з підпунктами 3.2, 3.3 Правил опіки та піклування опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину. Документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, – рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі.
Отже, можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування.
У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 24 липня 2024 року у справі № 727/597/24 (провадження № 61-6720св24).
Подання не є рішенням за процесуальним статусом та має для суду лише рекомендаційний характер, і при постановленні судом рішення по справі не має пріоритетного значення, та може бути враховане на розсуд суду.
Для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб (пп. 3.1 Правил опіки та піклування).
Аналізуючи норми ЦК України та ЦПК України у цьому питанні, слід звернути увагу, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК слідує, що вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, полягає в тому, що саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна.
У матеріалах справи, що розглядається, наявне подання органу опіки і піклування Гніванської міської ради про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над його сином ОСОБА_2 . 
Проте вказане подання не містить жодної мотивації, а також будь-яких обґрунтувань з посиланням на наявні докази щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення, а містить лише посилання на можливість ОСОБА_1 бути опікуном над ОСОБА_2 .
Органами опіки і піклування всупереч визначеного законом порядку не з`ясовувався характер стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не досліджувалося питання можливості виконувати ОСОБА_1 опікунські обов`язки.
Окрім того апеляційний суд звертає увагу на те, що подання органу опіки та піклування датоване 28 травня 2024 року, тобто до подання ОСОБА_1 заяви (03 червня 2024 року). До того ж видане «За місцем вимоги», а не відповідному органу на виконання повноважень, передбачених ст. 60 ЦК України.
Також зі змісту висновку вбачається, що орган опіки і піклування визнає доцільним призначити ОСОБА_1 над ОСОБА_2 , як над особою з інвалідністю ІІ групи, без посилання на можливе встановлення його недієздатності внаслідок психічного захворювання.
З огляду на викладене у сукупності, місцевий суд обґрунтовано оцінив критично наданий органом опіки і піклування висновок, вважаючи його прийнятим із застосуванням суто формального підходу для вирішення питання про призначення заявника опікуном над сином, та в зв`язку із цим слушно не врахував його під час ухвалення рішення. 
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що дружина ОСОБА_1 та мати ОСОБА_2 є особою з інвалідністю та позбавлена можливості здійснювати догляд за сином, оскільки матеріали справи відповідних доказів не містять.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат
Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката Молявчика Олексія Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий                                                                   В. В. Оніщук

Судді                                                                         В. О. Ковальчук

                                                                               В. П. Рибчинський