ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 липня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/29598/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,        
розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги	 ОСОБА_1  Військової частини НОМЕР_1 	
на рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025р.  у справі №160/29598/24	
за  позовом:	ОСОБА_1 	
до: третя особа: про:	Військової частини НОМЕР_1  Військова частина НОМЕР_2  визнання протиправними дій та  зобов`язання  вчинити певні дії,- 	

ВСТАНОВИВ:

05.11.2024р. ОСОБА_1 звернувся за допомогою засобів системи «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду  з адміністративним позовом до  Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та  зобов`язання  вчинити певні дії / а.с. 1-12/.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2024р. за вищезазначеним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №160/29598/24 та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження     /а.с. 31-32/.
Позивач  у адміністративному позові посилається на порушення своїх прав відповідачем, та  просив:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати з 05.03.2022р. грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р.;  
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті грошової компенсації за 14 (чотирнадцять) календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2023 рік 2684 грн. на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;  
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті надбавки за вислугу років на військовій службі за період з 05.03.2022р. по березень 2023 року, в розмірі 25%, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2022 рік 2481грн. та на 2023 рік 2684грн. на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;  
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1  нарахувати та виплатити належне грошове забезпечення з 05.03.2022р. по 20.09.2023р. (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2022 рік 2481грн. та на 2023 рік 2684грн. на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017р., з врахуванням раніше виплачених сум;  
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1  нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 та 2023 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2022 рік 2481грн. та на 2023 рік 2684грн., на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з врахуванням раніше виплачених сум;  
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за всі дні невикористаної щорічної відпустки за 2022 та 2023 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2022 рік 2481грн. та на 2023 рік 2684грн., на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з врахуванням раніше виплачених сум;  
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1  нарахувати та виплатити грошову компенсацію за 14 (чотирнадцять) календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2023 рік 2684грн., на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;  
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1  нарахувати та виплатити надбавку за вислугу років на військовій службі за період з 05.03.2022 року по березень 2023 року, в розмірі 25%, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2022 рік 2481грн. та на 2023 рік 2684грн. на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».  
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025р. у справі №160/29598/24 адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними дії Військової частини щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 05.03.2022р грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р.;   зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1    належне грошове забезпечення з 05.03.2022р. по 31.12.2022р.   (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2022 рік 2481грн., за період з 01.01.2023р. по 19.05.2023р.   на 2023 рік 2684грн. на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017р.,   та за період з 20.05.2023р. по 20.09.2023р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023р.  №481, виходячи з розміру 1762грн., з врахуванням раніше виплачених сум; в решті позовних вимог відмовлено   (суддя Врона О.В.) /а.с. 71-78/. 
Позивач- ОСОБА_1 ,    не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, за допомогою засобів системи «Електронний суд» 26.02.2025р. подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, з застосуванням системи автоматизованого розподілу справи між суддями Третього апеляційного адміністративного суду визначено колегію суддів, що розглядає справу у складі: головуючий (доповідач) - суддя Коршун А.О., судді   Сафронова С.В., Чепурнов Д.В. 
Позивач посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального права, просив суд рішення   суду першої інстанції від 13.01.2025р. скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, постановити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимог в повному обсязі .
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.02.2025р. у справі №160/29598/24 апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025р. у справі №160/29598/24 була залишена без руху та заявнику апеляційної скарги надано строк для усунення зазначених судом недоліків апеляційної скарги.
У встановлений судом строк позивачем, зазначені вищезазначеною ухвалою суду недоліки апеляційної скарги були усунуті.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.03.2025р. у справі №160/29598/24 поновлено ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025р. у справі №160/29598/24, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025р. у справі №160/29598/24 та з суду першої інстанції витребувано матеріали адміністративної справи №160/29598/24.
Також 14.03.2025р. апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у цій справі за допомогою засобів системи «Електронний суд» було подано Військовою частиною НОМЕР_1 , судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу зареєстровано 17.03.2025р.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.03.2025р. у справі №160/29598/24 поновлено Військовій частині НОМЕР_1 строк апеляційного оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025р. у справі №160/29598/24, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025р. у справі №160/29598/24 була залишена без руху та заявнику апеляційної скарги надано строк для усунення зазначених судом недоліків апеляційної скарги.
Матеріали адміністративної справи №160/29598/24  надійшли до суд апеляційної інстанції 21.03.2025р.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.04.2025р. у справі №160/29598/24  апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025р. у справі №160/29598/24 повернуто заявнику.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.04.2025р. у справі №160/29598/24 справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 20.05.2025р., про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи.
Військовою частиною НОМЕР_1 ,  30.04.2025р. було повторно подано за допомогою системи «Електронний суд» безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, яка зареєстрована судом апеляційної інстанції 01.05.2025р.
Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 06.05.2025р. у справі №160/29598/24 поновлено Військовій частині НОМЕР_1 строк апеляційного оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025р. у справі №160/29598/24 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025р. у справі №160/29598/24 та справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 20.05.2025р., про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи.
Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що судом першої інстанції  не було повно з`ясовано усі обставини справи та постановлено  не обґрунтоване рішення, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 13.01.2025р. у даній справі скасувати в частині  відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення , яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення  в порядку письмового провадження  є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції  в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з  наступних підстав. 
Під час розгляду даної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 ,  позивач у справі, у період з 05.03.2022р. по 20.09.2023р.   проходив  службу в Військовій частині НОМЕР_1 , яка підпорядкована військовій частині НОМЕР_2 ,  відповідно до наказу  Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №330 від 20.09.2023р. старшого сержанта військової служби звільнено з військової служби у відставку з виключенням з військового обліку за пунктом «б» (за станом здоров`я – на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби з переоглядом через 6 12 місяців), виключено з 20.09.2023р. із списків особового складу  військової частини, всіх видів забезпечення, з 21.09.2023р. знятий з котлового забезпечення та направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 13/.
При виключенні за списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 з 05.03.2022 по 20.09.2023 включно грошове забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно було виплачено не у повному розмірі. Згідно довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищення) та премії для обчислення пенсії, виданої 04.10.2023 командиром Військової частини НОМЕР_2 за №112/513, надбавку за вислугу років позивачу почали нараховувати лише з березня 2023. Позивачу не нарахована та не виплачена грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки за 2023 рік відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про відпустки».  
03.10.2024 позивач звернувся  із заявою до командирів Військової частини НОМЕР_2 і Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив:  
-зробити перерахунок з 05.03.2022 року по 20.09.2023 року (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2022 рік 2481 грн. та на 2023 рік 2684 грн. на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017;  
зробити перерахунок та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2022 та 2023 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2022 рік 2481 грн. та на 2023 рік 2684 грн., на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017;    
-зробити перерахунок та виплату   грошової компенсації за всі дні невикористаних щорічних відпусток за 2022 та 2023 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2022 рік 2481 грн. та на 2023 рік 2684 грн., на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017;  
-нарахувати та виплатити грошову компенсацію за 14 (чотирнадцять) календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2023 рік 2684 грн., на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017;  
-перерахувати та виплатити надбавку за вислугу років на військовій службі за період з 05 березня 2022 року по березень 2023 року, в розмірі 25 відсотків, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2022 рік 2481 грн. та на 2023 рік 2684 грн. на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017.  
Позивач вважає, що відповідач невірно нараховував та виплачував йому як постійні, так і одноразові складові грошового забезпечення, застосовуючи для їхнього обчислення розрахункову величину - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018, і саме це стало підставою для звернення до суду.
Відповідно до ч.2  ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до ч.1  ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. № 2011-ХІІ  (далі -  Закон №2011-ХІІ)  встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Абзацом 2 ч.4 ст.9 Закону №2011-XII встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно до ч.2, 3   ст.9 Закону №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до абз.1 ч. 4    ст.9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу встановлено    постановою Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Відповідно до пункту 4 вказаної постанови розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.      Додаток 8 до цієї      постанови  містить схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.
Також, додатки 1, 12, 13, 14 до цієї постанови містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Відповідно до додатків 15, 16 до зазначеної постанови визначено розміри додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Постанова Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», набрала чинності з 01.03.2018р. (далі – Постанова №704).
Тобто, Кабінетом Міністрів України запроваджено дві розрахункові величини обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.  
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017р. №1052 «Про внесення зміни до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017р. №704» до п.10 Постанови КМУ №704 внесені зміни в частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту перенесено з 01.01.2018р. на 01.01.2019р.  
Отже, станом на 01.01.2018р. Постанова №704 не діяла, а питання розмірів грошового забезпечення військовослужбовців регламентовано постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».  
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018р. №103 до п.10 Постанови   №704 внесені зміни в частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту перенесено на 01.03.2018р. При цьому, п.4 Постанови №704 у редакції постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.  
З урахуванням викладеного, згідно з вказаною постановою Кабінету Міністрів України (у наведеній редакції) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р. у справі №826/6453/18 за наслідками апеляційного перегляду справи було скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019р. в частині відмови в задоволенні позову до Кабінету Міністрів України, треті особи: Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, про визнання протиправним та скасування пункту постанови і прийнято в цій частині нову постанову, якою позов задоволено; визнано протиправним та скасовано п.6   постанови Кабінету Міністрів України  №103 від 21.02.2018р. 
Отже, з 29.01.2020, тобто, з дня набрання законної сили рішенням у справі                                  №826/6453/18, приписи пункту 6    постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018  втратили чинність та була відновлена дія пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 у первісній редакції.
Також, відповідно до п. 3 розділу ІІ Закону України №1774-VІІІ від 06.12.2016р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»    мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017р..
Під час розв`язання правової колізії між нормами п. 3   розділу ІІ Закону України №1774-VІІІ від 06.12.2016р.  та п.4 постанови Кабінету Міністрів України №704, у редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 03 та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 постанови Кабінету Міністрів України №704 перевагу належить віддати положенням Закону як акту права вищої юридичної сили.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.08.2022р. у справі №440/6017/21, розглядаючи  відносини, які є тотожними даному спору, зауважив, що на момент набрання чинності постановою №704 (01.03.2018) п. 4 цієї постанови було викладено в редакції змін, передбачених пунктом 6 постанови №103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Тобто, станом на 01.03.2018р. п. 4 постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону    України від 23.11.2018 № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік»    було встановлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
Закон України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік»    (далі - Закон № 294-IX),      Закон №1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік»  (далі - Закон №1082-IX),    Закон України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (далі - Закон № 1928-IX) таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема, грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року, на 2020, 2021 та 2022 роки, відповідно, не містять.
Тобто, положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого      законом      на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності    Законом № 294-IX    не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформував правову позицію, згідно з якою    Конституція України      виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до      статті 17 Конституції України      перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99   у справі щодо права на пільги, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Оскільки норма пункту 3    розділу ІІ Закону України № 1774-VІІІ від 06.12.2016р.    не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення п.4 постанови Кабінету Міністрів України №704, у редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України №103, а також додатків 1, 12, 13, 14 постанови Кабінету Міністрів України №704, правові підстави для обчислення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, є відсутніми.
20.05.2023р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023р. №481, відповідно до п. 2 якої внесені зміни до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виклавши абзац перший в такій редакції:  
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».  
Отже, пункт 4 Постанови КМУ № 704 в первісній редакції, яка визначала застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, може бути застосований до 19.05.2023.  
Таким чином колегія суддів вважає, правомірним висновок суду першої інстанції, що, починаючи з січня 2022р., відповідач неправомірно застосовував при обчисленні посадового окладу та окладу за спеціальним званням позивача таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений    законом    на 01.01.2018, оскільки за період з 05.03.2022р. по 31.12.2022р. грошове забезпечення позивача має обчислюватися з використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022р. за Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», за період з 01.01.2023р. по 19.05.2023р. з використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023р. за Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», а за період з 20.05.2023р. по 20.09.2023р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023р. № 481, виходячи з розміру 1762 грн.  
Щодо виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористану відпустку, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого    законом    на 01 січня відповідного календарного року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4   постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260).  
Відповідно до п.п. 1, 2 розділу XXIII Порядку №260 виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.      
Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги (п. 6 розділу XXIII Порядку №260).  
Згідно п. 1 розділу XXIV Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.  
Відповідно до абз. 3 п. 7 розділу XXIV Порядку №260 до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.  
Пунктом 7 розділу XXIV Порядку№260, встановлено, що  розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.  
Отже, виплата грошового забезпечення, одноразової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні відпусток та допомоги на оздоровлення безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.
Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції,  про те, що на теперішній час спір про нарахування і виплати надбавки за вислугу років на військовій службі, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 та 2023 роки, грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної відпустки за 2022 та 2023   роки є похідними, а тому позовні вимоги  в цій частині  є передчасними.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахуванням  та невиплати грошової компенсації за 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023р. та  зобов`язанням Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплати грошової компенсації за 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023р.
Так, згідно пункту 12 частини першої  статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ  учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Відповідно до  статті 16-2 Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР  учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений  Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до  Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Абзацом третім пункту 14  статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ  передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Як вбачається з матеріалів справи позивачем на підтвердження того що, він має статус учасника бойових дій та відповідно набув право на щорічну додаткову відпустку, надано копію посвідчення серії НОМЕР_3 від 17.08.2023р. ОСОБА_1 є учасником бойових дій, видане   Військової частини НОМЕР_4 .
Про те,  відповідач зазначає що не був обізнаним, що позивачем набуто статус учасника бойових дій.
Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення. у справах про протиправність таких рішень, покладено саме на суб`єкт владних повноважень. 
Відповідачем, зазначено про те,  що не він не був обізнаним, що позивачем набуто статус учасника бойових дій, оскільки позивачем не було надано до Військової частини відповідних даних.
Також, позивачем не доведено протиправність дій відповідача   щодо не нарахування грошової компенсації   за   14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік оскільки матеріали справи не містять докази безпосереднього отримання позивачем посвідчення учасника бойових дій   саме у Військовій частині НОМЕР_1 .     
Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що дана обставина виключає застосування до спірних правовідносин положення абзацу третього пункту 14  статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, який гарантує право на отримання компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій на день звільнення з військової служби.
З огляду на вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги  знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду даної справи, судом першої інстанції об`єктивно, повно та всебічно з`ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини і  ухвалено  законне рішення  про часткове задоволення позовних вимог, а враховуючи, що під час апеляційного розгляду даної справи порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну  оскаржуваного судового рішення, не встановлено  тому колегія суддів вважає за необхідне  рішення суду першої інстанції від 13.01.2025р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційні скарги позивача та відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційних скаргах,  суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявниками апеляційних скарг доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення норм матеріального та процесуального  права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі. 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322 України, суд,- 

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги   ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 -  залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025р. у справі №160/29598/24 – залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
Постанову виготовлено та підписано – 09.07.2025р.        
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов