Ухвала       
 
30 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 759/20964/21
провадження № 61-9763ск25 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
призначити ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
внести до Державного реєстру цивільного стану громадян запис про позбавлення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно їх неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
стягнути з ОСОБА_1 на користь будь-якої особи або закладу, що буде здійснювати функції опіки/піклування над дитиною, аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття;
стягнути з ОСОБА_3 на користь будь-якої особи або закладу, що буде здійснювати функції опіки/піклування над дитиною, аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.
 
Святошинський районний суд м. Києва заочним рішенням від 15 лютого                   2022 року позов задовольнив частково. 
Позбавив ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження, видане Святошинським районним у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 1563).
Позбавив ОСОБА_1 батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження, видане Святошинським районним у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 1563).
Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 вересня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 вересня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Київський апеляційний суд постановою від 01 травня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Колоколова А. Є. залишив без задоволення, а заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва                    від 15 лютого 2022 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - залишив без змін.
 
28 липня 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого             2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
 
Разом із цим, ОСОБА_1 в касаційній скарзі заявила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що відповідно до відмітки на останній сторінці постанови Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року, оскаржуване судове рішення було отримано 18 липня 2025 року. З урахуванням наведеного, заявник вважає, що є підстави для поновленням строку на касаційне оскарження судових рішень. 
 
На підтвердження наведеного заявником надано копію першої та останньої сторінки постанови Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року, з якої видно, що копію оскаржуваного судового рішення згідно з оригіналом виготовлено з АСДС 18 липня 2025 року.
 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.
 
Наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження не дають достатніх підстав для визнання їх поважними з огляду на таке.
 
Як видно з постанови Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року з апеляційною скаргою на заочне рішення Святошинського районного суду                       м. Києва від 15 лютого 2022 року звертався представник ОСОБА_1 - адвокат Колоколов А. Є. В судовому засіданні ОСОБА_1 була присутня, підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити.
 
Так, представник заявника подавав апеляційну скаргу та зобов`язаний слідкувати за рухом справи, так як обов`язок подати касаційну скаргу у передбачений статтею 390 ЦПК України строк покладено саме на учасника справи.
 
Відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - Реєстр) не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
З даних Реєстру встановлено, що повний текст постанови Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року складено 02 травня 2025 року. Київський апеляційний суд надіслав вказану постанову до Реєстру для оприлюднення - не визначено, надання загального доступу забезпечено -                    06 травня 2025 року.
 
Відповідно до частин третьої та п`ятої статті 272 ЦПК України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
 
Згідно з частиною одинадцятою статті 272 ЦПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
 
Згідно із відомостями з підсистеми Електронний суд ЄСІТС ОСОБА_1 має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі Електронний суд з 12 грудня 2024 року. 
 
Також, у касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про наявність у неї електронного кабінету у підсистему Електронний суд.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
 
Дослідженням документів у справі № 759/20964/21, які наявні в системі «Електронний суд», встановлено, що згідно із супровідним листом Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року № 759/20964/21/97489/2025 відповідачу ОСОБА_1  була надіслана копія/електронний примірник постанови Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року та згідно з карткою руху документа доставлена до електронного суду 07 травня 2025 року  15:25.
 
Касаційна скарга подана ОСОБА_1 до Верховного Суду 28 липня 2025 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, оскільки останнім днем звернення із касаційною скаргою було (з урахуванням вихідних днів) 09 червня 2025 року.
 
Також, згідно з карткою руху документа оскаржувана постанова Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року внесена апеляційним судом до автоматизованої системи діловодства судів тадоставлена до електронного суду 03 травня 2025 року о 03:30.
 
Отже, доводи ОСОБА_1 про те, що вона отримала оскаржувану постанову апеляційного суду від 01 травня 2025 року лише 18 липня 2025 року є необґрунтованими, оскільки оскаржуване судове рішення було надіслано їй до Електронного суду 07 травня 2025 року. 
 
У разі заперечення факту доставлення оскарженої постанови апеляційного суду до зареєстрованого електронного кабінету ОСОБА_1 в підсистемі «Електронний суд», заявник має надати відповідні докази, зокрема повідомлення технічного адміністратора підсистеми тощо. 
 
За змістом частини другої та четвертої статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
 
Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
При цьому безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначена конвенційна норма зобов`язує, щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи, а не лише для позивача, який не виконав вказівки Верховного Суду.
 
За таких обставин наведені у касаційній скарзі підстави для поновлення строку касаційного оскарження наразі недоведені, а отже на даний час не можуть бути визнані поважними.
 
Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
 
У зв`язку з тим, що підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення такого строку є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, - надати строк для звернення до суду із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій навести інші обґрунтовані підстави для поновлення цього строку, та надати відповідні докази на їх підтвердження. 
 
Крім того, в порушення вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі не зазначено конкретну обов`язкову підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду, у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.
 
Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
 
У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
 
У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину третю статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
 
Верховний Суд роз`яснює заявнику, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки за приписами частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
 
Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення заявником підстав касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для розгляду касаційної скарги.
 
Виконання наведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.
 
Ураховуючи наведене, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, заявнику необхідно надіслати на адресу суду нову редакцію касаційної скарги, яка має відповідати вимогам статті 392 ЦПК України, та в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити конкретну обов`язкову підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування; надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга та додані матеріали подаються до суду в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання скарги та доданих матеріалів в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.
 
Крім того, в порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
 
Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
 
Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» заявнику необхідно сплатити судовий збір за ставками, встановленими за подання касаційної скарги на рішення суду, яким вирішено позовну заяву майнового та немайнового характеру. 
 
Позовну заяву подано у 2021 році, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,  позовної заяви немайнового характеру фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб -                2 270,00 грн, підпункти 1, 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції, чинній станом на час подання позову у цій справі).
 
Судові рішення оскаржуються ОСОБА_1 в частині задоволених позовних вимог про позбавлення її та ОСОБА_3 батьківських прав (дві вимоги немайнового характеру) та стягнення аліментів з неї та ОСОБА_3 на утримання дитини (дві вимоги майнового характеру).
 
Судовий збір за подання касаційної скарги за дві немайнові вимоги становить 3 632,00 грн (908,00 грн х 2 х 200 %).
 
До касаційної скарги ОСОБА_1 додано квитанцію від 28 липня 2025 року           № ПН91488С1 про сплату нею судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 2 422,40 грн. 
 
Отже, ОСОБА_1 необхідно доплатити судовий збір за подання касаційної скарги в частині немайнових вимог у розмірі 1 209,60 грн (3 632,00 грн -            2 422,40 грн). 
 
Поряд з цим аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів не дозволяє встановити ціну позову в частині вимог майнового характеру про стягнення аліментів.
 
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.
 
Таким чином, заявнику необхідно самостійно визначити розмір судового збору за подання касаційної скарги в частині оскарження позовних вимог майнового характеру про стягнення аліментів, підтвердивши його розмір належними доказами та доплатити його у розмірі 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у                          м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати оригінал квитанції (платіжного доручення), що підтверджує його сплату.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
 
Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.
 
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва                    від 15 лютого 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року за клопотаннями ОСОБА_1 неповажними.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                               А. Ю. Зайцев