КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
                                    
Апеляційне провадження                                            
№ 22-ц/824/11190/2025
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
15 липня 2025 року                                                                  місто Київ
                                                                                         справа №754/12592/24
                              
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
                                 суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.
                                 за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі в справі ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Скрипки О.І., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «Укргазбанк», Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/4 частину квартири,-
 
          В С Т А Н О В И В:
В вересні 2024 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила:
визнати за неюправо власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом як за спадкоємцем першої черги спадкування після смерті сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_4 . Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є вона, як мати та його син ОСОБА_4 .
Вказувала, що померлий ОСОБА_4 за життя 15 березня 2019 року набув право спільної сумісної власності із ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., внесеного до реєстру за №356, номер запису про право власності 30706934, реєстраційний номер нерухомого майна 200840880364, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №159670079 від 15 березня 2019 року. 
Зазначала, що при укладенні вказаного договору померлий          ОСОБА_4 надав тоді своїй дружині ОСОБА_1 письмову згоду на придбання квартиру та отримання для цього кредиту в ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», в якій зазначено про придбання квартири за спільні кошти та про те, що квартира належатиме йому та дружині на праві сумісної власності.
Вказувала, що станом на 15 березня 2019 року із ОСОБА_1 у померлого було укладено шлюб, який розірваний рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року по справі №754/3015/20.
Посилалася на те, що спірну квартиру купити тільки за кредитні кошти було неможливо, адже вони склали лише 269055 грн., а ціна квартири за договором купівлі-продажу становила 993450,00 грн. Купити квартиру ОСОБА_1 змогла тільки тому, що їй померлий ОСОБА_4 для цього надав кошти, отримані від продажу частини належної йому на праві приватної власності квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а також кошти, отримані позивачем від продажу частини цієї ж квартири, та подаровані позивачем померлому ОСОБА_4 .
Вважає, що спадкова маса після смерті ОСОБА_4 складається з 1/2 квартири АДРЕСА_3 .
Зазначала, що 20 травня 2024 року державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Прядко Т.А. відмовлено їй у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_4 , після смерті її сина             ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця ОСОБА_4 на зазначене майно.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 12 березня 2025 рокупозов ОСОБА_3 задоволено.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, як за спадкоємцем першої черги спадкування, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 , як законного представника           ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 2483,70 грн. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник особи, яка не брала участі в справі ОСОБА_1  - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
На обґрунтування вимог посилався на те, що обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_3 вказує, що майно померлого складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , право власності на яку зареєстровано за апелянтом, ОСОБА_1 , колишньою дружиною померлого. При цьому позивач зазначає, що саме ОСОБА_1 не визнає її право спадкувати частину квартири та не надає їй документи на квартиру для належного оформлення спадщини. 
Вказував, що відповідно до постанови державного нотаріуса від 20 травня 2024 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії вказано, що відповідно до інформації з ДРРП право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за іншою особою. 
Зазначав, що наявною у справі інформаційною довідкою з ДРРП №379203174 від 20 травня 2024 року підтверджується, що право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 . 
Посилалався на те, що вказані у позові та встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що позивач в порядку спадкування претендує на частину майна - квартири, що за даними ДРРП перебуває у власності ОСОБА_1 . В той же час, позивач не визначила ОСОБА_1 співвідповідачем по справі, чим позбавила її права на захист своїх прав та інтересів.
Вказував, що як вбачається із матеріалів справи, спірна квартира була придбана в тому числі за кредитні кошти, які забезпечувались іпотечним обтяженням. 
Зазначав, що з квітня 2019 року ОСОБА_1 здійснювала щомісячне погашення тіла кредиту та нарахованих відсотків, та у травні 2022 року остаточно погасила кредит та звільнила квартиру від іпотечного обтяження. Всього на виконання умов кредитного договору №05083/03/2019/0377 із АБ «Укргазбанк», ОСОБА_1 за період з квітня 2019 року по травень 2022 року сплачено 401911,90 грн. При цьому, більшу частину погашення кредиту здійснено ОСОБА_1 за свої особисті кошти після розірвання шлюбу з червня 2020 року. 
ОСОБА_1 вважає, що погашення нею спільного зобов`язання подружжя (кредиту) за особисті кошти має впливати на визначення частки померлого для спадкування.
Посилався на те, що зважаючи на той факт, що квартира, відносно якої виник спір зареєстрована за ОСОБА_1 як одноосібним власником, а також, що ОСОБА_1 має право на спростування презумпції рівності часток у спільній сумісній власності, вирішення даної справи без її залучення як співвідповідача, особи, що має матеріально-правову заінтересованість стосовно предмета спору є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
У судовому засіданні апеляційного суду представник особи, яка не брала участі в справі ОСОБА_1 - ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
Позивач ОСОБА_3 та її представник у судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ АБ «Укргазбанк» Мікайилов Р.Р. не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
ОСОБА_1 , як законний представник неповнолітнього ОСОБА_4 та треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 
А відтак, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача та третіх осіб на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з п.8 ч.3 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.
Так, відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.
Отже, особи, які не брали участь у справі, мають право на апеляційне оскарження лише за умови, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи, з 31 січня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25 травня 2020 року у справі №754/3015/20.
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до договору купівлі-продажу від 15 березня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., внесеного до реєстру за №356, ОСОБА_1 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з п.10 вказаного договору купівлі-продажу покупець доводить до відома продавця, що на момент набуття права власності на квартиру вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 і квартира буде належати їм на праві спільної сумісної власності. Для вчинення правочину надано його заяву, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. 15 березня 2019 року за реєстровим №355.
15 березня 2019 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого цей договір забезпечує всі права іпотекодержателя, які випливають із кредитного договору від 15 березня 2019 року 30583/03/2019/0377, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем. 
Предметом вказаного договору іпотеки є спірна квартира.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . 
Позивач ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_4 .
За заявою позивача від 09 квітня 2024 року державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Прядко Т.А. відкрито спадкову справу №373/2024 після померлого ОСОБА_4 .
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20 травня 2024 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_4 , після смерті її сина ОСОБА_4 . Постанова мотивована тим, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №379203174 від 20 травня 2024 року, вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_4 , зареєстровано за іншою особою.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно з ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).
Статтею 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. 
За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок  зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. 
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. 
Частиною 2 ст.51 ЦПК України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати коло відповідачів у справі, предмет та підстави  позову. 
При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.
Позивач ОСОБА_3 , звертаючись до суду з даним позовом про визнання за нею права власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом як за спадкоємцем першої черги спадкування після смерті сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , пред`явила вимоги до ОСОБА_4 , в інтересах якого діє законний представник             ОСОБА_1 .
Судом першої інстанції було встановлено, що позивач має право на спадкування за законом 1/4 частки квартири АДРЕСА_3 .
Також суд першої інстанції у рішенні зазначив, що будь-яких умов про придбання спірної квартири в особисту власність  ОСОБА_1 , або за її особисті кошти, договір купівлі-продажу не містить. Доказів того, що  ОСОБА_1  мала будь-які перешкоди, щоб на власний розсуд врегулювати у договорі придбання квартири у свою особисту власність, за умови наявності для цього законних підстав, суду не надано.
У травні 2025 року особа, яка не брала участі у справі                     ОСОБА_1  звернулася з апеляційною скаргою на зазначене рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що судом вирішено питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки квартира, відносно якої виник спір зареєстрована за нею як одноосібним власником. Вказувала, що вона має право на спростування презумпції рівності часток у спільній сумісній власності, оскільки з квітня 2019 року вона здійснювала щомісячне погашення тіла кредиту та нарахованих відсотків, та у травні 2022 року остаточно погасила кредит та звільнила квартиру від іпотечного обтяження. ОСОБА_1 вважає, що погашення нею спільного зобов`язання подружжя (кредиту) за особисті кошти має впливати на визначення частки померлого для спадкування.
Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 травня 2024 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_1 , дата та час реєстрації 15 березня 2019 року.
Слід зазначити, що позов, що стосується права власності на майно, пред`являється до особи, яка є власником цього майна або до особи, яка заперечує право власності позивача.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1 як власник спірної квартири, не була залучена до участі у справі в якості співвідповідача.
Отже, коло осіб - учасників справи позивач визначила з порушенням норм процесуального права. 
При цьому, суд першої інстанції позбавлений права самостійно замінити неналежного відповідача на належного або залучити його в якості співвідповідача. 
А тому, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. 
На наведене вище суд першої інстанції уваги не звернув.
Оскільки, суб`єктний склад учасників справи визначає суд першої інстанції, а в даній справі не залучено всіх осіб, які є учасниками спірних матеріальних правовідносин в якості відповідача, рішення суду підлягає скасуванню, оскільки в такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права особи, не залученої до участі у справі як відповідача, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
Отже, зазначене свідчить про істотне порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке потягло за собою ухвалення незаконного рішення.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 .
Колегія суддів звертає увагу на те, що вказане не призведе до порушення прав позивача, оскільки вона може звернутися з даним позовом до належних відповідачів.
Згідно з  ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3725,55 грн. 
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника особи, яка не брала участі в справі ОСОБА_1 - ОСОБА_2  - задовольнити.
 
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
 
У задоволенні позову  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «Укргазбанк», Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/4 частину квартири - відмовити.
 
Стягнути з  ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь    ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3725 грн. 55 коп.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 18 липня 2025 року.
 
Головуючий:
 
Судді: