ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30, тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції    Стойко В.В.
                                                                                                      Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 липня 2025 року                                                    Справа № 640/16653/22

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді          Епель О.В., 
суддів:                                    Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,
за участю секретаря           Бродацької І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року у справі

за позовом          Головного управління ДПС у місті Києві
                              
до                      ОСОБА_1 

про                     стягнення податкового боргу, 

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
1. Головне управління ДПС у місті Києві (далі - Позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про стягнення з ОСОБА_1 суму податкового боргу у розмірі 501 969, 73 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в результаті несплати податкових зобов`язань за Відповідачем обліковується заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об?єктів житлової нерухомості, земельного податку з фізичних осіб, транспортного податку з фізичних осіб, яка виникла на підставі нарахованих сум податкових зобов`язань, згідно з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями.
2. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року позов задоволено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що за Відповідачем обліковується податковий борг у сумі 501 969, 73 грн. Також судом було враховано, що на адресу ОСОБА_1 надсилалась податкова вимога від форми «Ф» від 07.07.2021, яка була вручена останньому 14.09.2021. Вимова не оскаржувалася та не відкликалася, сума податкового боргу не сплачена.
3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник Відповідача зазначає, що грошове зобов`язання є неузгодженим, оскільки ані податкові повідомлення-рішення, ані податкову вимогу ОСОБА_1 особисто не отримував.
При цьому, Апелянт зазначає, що податковий орган скеровував усі  повідомлення та документи за адресою АДРЕСА_1 , втім останнє відоме місце проживання Відповідача є АДРЕСА_2 , а відтак Відповідач не міг їх отримати за адресою,  вказаною у зворотніх рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення.
Також Апелянт стверджує, що Позивачем не надано доказів направлення податкової вимоги, за трекінговими номерами АТ «Укрпошта» неможливо відслідкувати статус рекомендованого повідомлення та відомості про його отримання адресатом.
Крім того, Апелянт, посилаючись при цьому на візуальне порівняння та допущення граматичної помилки у прізвищі, зазначає, що повідомлення підписані не ОСОБА_1 , а іншою невстановленою особою.
Також Апелянт відзначає, що рішеннями РНБО від 19.02.2021 та від 19.10.2022 щодо ОСОБА_1 були застосовані санкції, що позбавило його можливості сплатити податки.
При цьому, Апелянт зазначає, що лише Законом України №3317-ІХ, який набрав чинності 10.08.2023 було внесено зміни до законодавства щодо нерозповсюдження обмежувальних заходів (санкцій) на сплату податків. Втім, реальний механізм що дозволив би особі сплатити податки не створено. Також Апелянт посилається на оскарження в судовому порядку рішення, яким до ОСОБА_1 застосовано санкції.
У контексті зазначеного, Апелянт посилається на презумпцію правомірності рішень платника податків.
Окремо Апелянт покликається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, стверджуючи, що Відповідач не брав участі  у розгляді справи в суді першої інстанції, не отримував жодних процесуальних документів, повісток та повідомлень.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.
Також у апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити пропущений строк на подання доказів та долучити їх до матеріалів справи. 
           4. Від Апелянта також надійшли доповнення до апеляційної скарги у яких також просить поновити пропущений строк на подання доказів і повторно посилається на направлення ППР та податкової вимоги за адресою АДРЕСА_1 , яка не є останньою відомою адресою ОСОБА_1 , та введення щодо нього санкцій. 
          Разом з тим, Апелянт акцентує увагу на тому, що в указах Президента України про введення в дію рішень РНБО щодо запровадження санкцій щодо ОСОБА_1 зазначено місце реєстрації Відповідача саме за адресою АДРЕСА_2 .
          Також Апелянт звертає увагу, що починаючи з 13.05.2021 ОСОБА_1 знаходився під цілодобовим домашнім арештом за адресою АДРЕСА_2 , а відтак не міг отримати податкову вимогу особисто за іншою адресою.
           5. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.05.2025 та 02.06.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
6. Від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому він просить у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, стверджуючи про необґрунтованість доводів Апелянта.
Заперечуючи проти доводів ОСОБА_1 , Позивач стверджує, що податкові повідомлення-рішення та податкова вимога були направлені на актуальну в момент їх формування адресу зареєстрованого місця проживання Відповідача та були  вручені останньому.
Також контролюючий орган зазначає, що ані в Законі України «Про санкції», ані в Податковому кодексі України не було зазначено заборони на винесення податкових повідомлень-рішень щодо підсанкційних осіб. 
При цьому, Позивач стверджує, що такі санкції, як блокування активів, можуть ускладнити або тимчасово призупинити виконання рішень про стягнення податкового боргу, проте, ці обмеження не скасовують обов`язку платника податків сплачувати податкові зобов`язання та не позбавляють права Головного управління ДПС у м. Києві права звертатися до суду з таким позовом.
7. Від Апелянта надійшли додаткові пояснення у справі у яких він заперечує проти тверджень контролюючого органу, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема щодо особистого вручення податкової вимоги, посилається на повне їх спростування поданими Відповідачем доказами.
Також Апелянт посилається на відсутність механізму, який дозволив би сплатити податки підсанкційною особою, що Позивачем не спростовано.
8. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
9. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи,  колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.
10. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,    ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку в органах ДПС.
Відповідно до інтегрованої картки платника податку за ОСОБА_1 обліковується податковий борг у загальному розмірі 501 969,73 грн, а саме: 181 579,85 грн - нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (податкове повідомлення рішення форми «Ф» № 0138527-2408-2654 від 13.05.2021); 295 389,88 грн - нараховано земельний податок з фізичних осіб (податкове повідомлення рішення форми «Ф» № 71221-2409-2615 від 23.04.2021); 25 000,00 грн - нараховано транспортний податок з фізичних осіб (податкове повідомлення рішення форми «Ф» № 0051176-2408-2654 від 13.05.2021).
У зв`язку з несплатою позивачем узгоджених податкових зобов`язань, ГУ ДПС у м. Києві було сформовано податкову вимогу форми «Ф» від 07.07.2021 № 0047821-1306-2654, яку контролюючим органом надсилалась на податкову адресу відповідача та була вручена позивачу 14.09.2021, про що свідчать відомості рекомендованого повідомлення.
Податкова вимога не оскаржувалась та не відкликалась.
Сума податкового боргу відображена в інтегрованій картці платника податків та станом на день розгляду справи не сплачена.
11. Позивач, вважаючи, що за Відповідачем обліковується узгоджений податковий борг, звернувся до суду з цим позовом.
12. Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
У п. 38.1 ст. 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом 31.1 статті 31 ПК України передбачено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Згідно з пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п.   58.2 ст. 58 ПК України).
Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. 
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику)(п.   42.2 ст. 42 ПК України).
Згідно з п.   42.5 ст. 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата(п.   42.3 ст. 42 ПК України)..
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Згідно підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Висновки суду апеляційної інстанції.
13.Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що податковим законодавством регламентовано обов`язок платників податків сплачувати узгоджені суми податкових зобов`язань.
При цьому, ПК України визначено чітку процедуру звернення контролюючих податкових органів до суду з вимогами щодо стягнення податкового боргу платника. 
Разом з тим, обов`язкові умови (обставини), наявність яких у своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із таким позовом, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків має бути узгодженою в порядку, установленому законодавством.
14. Обґрунтовуючи вимоги скарги, Апелянт стверджує, що податкові зобов`язання не набули статусу узгоджених, оскільки податкові повідомлення-рішення ОСОБА_1 особисто не отримував.
15. Надаючи оцінку таким доводам Апелянта, колегія суддів зазначає, що податкові повідомлення-рішення  форми «Ф» № 0138527-2408-2654 від 13.05.2021, № 71221-2409-2615 від 23.04.2021; № 0051176-2408-2654 від 13.04.2021 були направлені ОСОБА_1  рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_3 , що є адресою місця реєстрації платника податків та вручені платнику податків 04.06.2021, 01.06.2025, 05.05.2021 відповідно.
16. Доводи Апелянта про те, що останньою відомою адресою його місця проживання є саме АДРЕСА_2 та посилання на ухвали Печерського районного суду м. Києва,  відповідні рапорти поліції, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки  у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі у контексті ст.ст. 73-74 КАС України докази, які підтверджували б, що ОСОБА_1 у порядку та у строки, визначені статтею 66 ПК України повідомив контролюючий орган про зміну своєї податкової адреси.
17. Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про дотримання податковим органом порядку направлення податкових повідомлень рішень та податкової вимоги про сплату боргу.
18. Твердження Апелянта про те, що за вказаними трекінговими номерами АТ «Укрпошта» неможливо відслідкувати статус поштового відправлення та відомості про його отримання адресатом, колегія суддів вважає неаргументованими, оскільки така інформація в автоматизованій системі Укрпошти зберігається протягом шести місяців з дня прийняття поштового відправлення до пересилання (п. 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270- далі - Правила №270), а тому не може свідчити про порушення процедури їх направлення.
19. Доводи Апелянта про те, що повідомлення підписані не ОСОБА_1 , а іншою невстановленою особою колегія суддів до уваги не приймає з огляду на наступне.
Так, пунктом 106 Правил № 270 (в редакції станом на момент вручення Позивачу податкових повідомлень-рішень) передбачено, що        під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення  працівник поштового зв`язку  на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу,  зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.
Згідно з пунктом 105 Правил №270 одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис.
При цьому, оператор поштового зв`язку також може визначати інший порядок вручення реєстрованих поштових відправлень.
20. Зміст наведених положень дає підстави вважати, що загальний порядок фіксації та  оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення інформації, яка дозволяє ідентифікувати особу отримувача.
21. Подібний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постановах від 09.02.2022 у справі №640/16786/20, від 03.05.2023 у справі № 580/4989/22, у яких Суд висловився про те, що обов`язковою умовою для підтвердження отримання рекомендованого відправлення є інформація у повідомленні про вручення поштового відправлення про дату вручення та одержувача. У цій постанові Верховний Суд, за результатом аналізу положень Правил № 270, підсумував, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвища. Цей запис здійснює працівник поштового зв`язку.
Верховний Суд констатував, що напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак таку презумпцію може бути поставлено під сумнів і спростовано.
22. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що доводи Апелянта про те, що він не зазначав своє прізвище у зворотньому рекомендованому повідомленні є таким, що не спростовує правильність висновків суду першої інстанції. Твердження ОСОБА_1 про те, що повідомлення підписані не ним, а іншою особою з огляду на візуальне порівняння підпису, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки воно не підтверджене жодними належними та допустимими  у контексті ст. 73-74 КАС України доказами, зокрема висновком почеркознавчої експертизи.
23. Отже,  суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими та не приймає до уваги доводи Апелянта про неузгодженість податкових повідомлень рішень за якими у платника податків виник податковий борг як такі, що спростовуються матеріалами справи та приходить до висновку про дотримання Позивачем порядку направлення податкової вимоги. 
24. Переглядаючи оскаржуване рішення суду з урахуванням доводів учасників справи про запровадження щодо ОСОБА_1 санкцій як обставини, яка свідчить про неможливість своєчасної сплати ним податків, колегія суддів зазначає, про відсутність нормативно-правового регулювання, яке встановлювало б спеціальний порядок винесення податкових повідомлень-рішень щодо осіб до яких застосовано санкції.
25. При цьому, як зазначає сам Апелянт, Законом України від 10.08.2023 №3317-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» було внесено зміни до законодавства щодо нерозповсюдження обмежувальних заходів (санкцій) на сплату податків. 
26. Колегія суддів відзначає, що зазначеним законом було передбачено не лише те, що   санкції не поширюються на сплату податків, зборів та інших обов`язкових платежів, а й було визначено конкретні заходи, які здійснюють контролюючі органи на виконання рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій). Так, у разі застосування санкції у виді зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань, контролюючий орган відмовляє в наданні розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), а також у прийнятті рішення про перенесення строків сплати розстрочених (відстрочених) сум. Вказане додатково свідчить про те, що особа, до якої застосовано санкції, не звільняється від сплати податкових зобов`язань, а відтак безпідставним є посилання Апелянта на презумпцію правомірності рішень платника податків. Доводи ОСОБА_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції у цій справі.
27. Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що навіть з урахуванням внесення  зазначених вище змін до Закону України «Про санкції» та Податкового кодексу України, ОСОБА_1 не надано жодних належних та допустимих у контексті ст.ст. 73-74 КАС України доказів, які підтверджували б, що, станом на момент розгляду цієї справи судом, ним було повністю сплачено податковий борг. 
28. Отже, ані до суду першої, ані апеляційної інстанції не надано доказів, які дозволяли б суду прийти до висновку про передчасність заявленого ГУ ДПС у м. Києві позову, а відтак колегія суддів вважає законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції щодо суті позовних вимог.
29. Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про порушення судом норм процесуального права в частині щодо неналежного повідомлення Відповідача про розгляд справи.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2022 року було відкрито провадження в цій справі. Відповідно до пункту 2 розділу II Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» справу №640/19104/22 передано на розгляд Донецькому окружному адміністративному суду. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року вказану справу прийнято до провадження.
Втім, ані Окружним адміністративним судом міста Києва, ані Донецьким окружним адміністративним судом не було повідомлено Відповідача про відкриття провадження у справі та призначення її до судового розгляду. Про розгляд цієї справи представниця ОСОБА_1 дізналася лише 22.04.2025, ознайомившись з матеріалами справи в електронній формі, тобто вже після прийняття оскаржуваного рішення. Відтак судами було порушено принцип змагальності сторін, позбавлено Відповідача можливості реалізувати права, передбачені ст. 44 КАС України, зокрема права подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування і заперечення, права подавати докази.
Відповідно до п.3 ч.3 ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
30.Отже, колегія суддів приходить до висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення суду та поновлення Відповідачу строку на подання доказів.
31. Аналізуючи всі доводи учасників справи, судова колегія також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
32. Підсумовуючи усе викладене вище, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року - скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
          Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов Головного управління ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу - задовольнити.
          Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету податковий борг у сумі 501  969,73 (п`ятсот одна тисяча дев`ятсот шістдесят дев`ять та сімдесят три) грн.
          Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
          Повний текст судового рішення виготовлено 21 липня 2025 року.

Головуючий суддя                                        О.В. Епель

Судді:                                                            О.В. Карпушова

                                                                      Є.І. Мєзєнцев