Справа № 443/357/25                         Головуючий у 1 інстанції: Сливка С.І. 
Провадження № 22-ц/811/2031/25                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       08 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Чижа Л.М.
за участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 та її представника – ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 14 травня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: 
-заборонити ОСОБА_1 строком на 6 місяців перебувати у зареєстрованому місці проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; 
-заборонити ОСОБА_1 строком на 6 місяців наближатися на відстань менше 50 метрів до місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 ; 
-заборонити ОСОБА_1 строком на 6 місяців наближатися на відстань менше 50 метрів до місця роботи ОСОБА_3 ; 
-заборонити ОСОБА_1 строком на 6 місяців вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; 
-зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 майном, що є об`єктом права її приватної власності (будинком АДРЕСА_1 ), у тому числі зобов`язати забрати з житлового будинку свої особисті речі та з прибудинкової території легковий автомобіль, який являється власністю ОСОБА_1 .
В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що ОСОБА_3 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 на підставі спадкування за заповітом від ОСОБА_3 . Після оформлення права власності на будинок, ОСОБА_3 зняла з реєстрації місця проживання у цьому будинку свого дядька ОСОБА_1 , оскільки вона змушена проживати в орендованому будинку через спосіб життя ОСОБА_1 – постійне вживання алкоголю, нецензурна лайка, неврівноважена поведінка, погрози застосування фізичного насилля. ОСОБА_1 з вересня 2024 року проходить службу в Збройних Силах України, йому стало відомо про те, що заявник здійснила зняття його з реєстрації місця проживання. Після отримання цієї інформації ОСОБА_1 неодноразово телефонував ОСОБА_3 з погрозами та залякуваннями, після чого остання перестала приймати вхідні дзвінки від нього, оскільки такі розмови завдавали їй душевного хвилювання та призводили до погіршення самопочуття. 06.02.2025 ОСОБА_1 зателефонував своїй колишній дружині та змусив погрозами передати слухавку ОСОБА_3 . З цієї розмови їй стало відомо, що її дядько в кінці лютого 2025 року приїде у відпустку та у разі не відновлення реєстрації його місця проживання за згаданою адресою він уб`є її. ОСОБА_3 звернулась до правоохоронних органів з відповідною заявою, однак за результатами розгляду її заяви не прийнято жодного рішення, так як ОСОБА_1 на даний момент проходить службу у Збройних Силах України.
Зазначає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства, так як зі сторони ОСОБА_1 відносно неї вчиняється психологічне насильство. Окрім того погроза життю та здоров`ю змушує ОСОБА_3 жити в постійному страху та психологічній напрузі.
На підставі наведеного просила задовольнити її заяву.
Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 14.05.2025 заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису – задоволено частково.
Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 ..
Встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , строком на шість місяців, а саме:
заборонено ОСОБА_1 перебувати у зареєстрованому місці проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ;
заборонено ОСОБА_1 наближатися на відстань менше 50 метрів до місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 ;
заборонено ОСОБА_1 наближатися до ОСОБА_3 на відстань ближче 10 метрів під час її перебування на робочому місці в КНП «Ходорівська міська лікарня»;
заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
В решті вимог заяви відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що домашнє насильство і конфлікт це різні речі, які взаємовиключають одне одного. У справі, що переглядається, судом з однієї сторони встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як між родичами виникла конфліктна ситуація з приводу зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання останнього без його згоди з метою подальшого відчуження житлового будинку, який належав батькам ОСОБА_1 і який не хотів його продавати. Разом з тим, суд вказує, що конфлікт виходить за межі звичайного та розцінюється судом, як психологічне насильство. Згідно судової практики, одноразовий конфлікт не може трактуватися, як факт вчинення домашнього насильства. Обмежувальний припис використовується, як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Водночас наведені заявником обставини не містять ознак психологічного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 систематичного домашнього насильства щодо неї у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також не доведено продовження настання ризиків насильства у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису.
       Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису відмовити повністю.
Від ОСОБА_3 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, ОСОБА_3 та її представник – ОСОБА_4 заперечили проти задоволення апеляційної скарги, покликаючись на доводи, викладені у відзиві на скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про спадщину виданого 20.06.2024.
У вказаному будинку з 21.09.2023 зареєстрована ОСОБА_3 та був зареєстрований ОСОБА_1 , який є рідним дядьком ОСОБА_3 
07.02.2025 ОСОБА_3 звернулась до начальника ВП №1 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області із заявою, в якій просила вжити заходів щодо її дядька ОСОБА_1 , який перебуваючи в ЗСУ телефонує до неї та погрожує їй фізичною розправою.
Із наявного в матеріалах справи аудіозапису розмови ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вбачається, що останній звертається до неї в наказному тоні з вимогою зареєструвати його у вищезгаданому будинку, а у разі не виконання його вимоги погрожує негативними для неї наслідками, в тому числі фізичною розправою.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство – це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
Згідно з частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків.
Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника – це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків – це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України передбачено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Отже, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20), від 28.06.2022 у справі № 466/180/22 (провадження № 61-4104св22), від 25.07.2023 у справі № 344/1732/23 (провадження № 61-6759св23).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатністі і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частково задовольняючи заяву ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_1 , оскільки наведені в заяві обставини містять ознаки застосування до заявниці заінтересованою особою психологічного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
При цьому, районний суд обґрунтовано врахував, що у  ОСОБА_1  є усі можливості реалізувати свої погрози, оскільки останній проходить службу в Збройних Силах України, має досвід користування вогнепальною зброєю та доступ до такої зброї, а тому побоювання ОСОБА_3  за своє життя та здоров`я є цілком реальними, тобто існує високий рівень вірогідності продовження вчинення домашнього насильства, як психологічного, такі і фізичного, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними.
Покликання апелянта в апеляційній скарзі на те, що одноразовий конфлікт не може трактуватися, як факт вчинення домашнього насильства, не заслуговують на увагу, оскільки як пояснила заявниця в судовому засіданні апеляційної інстанції телефонні дзвінки ОСОБА_1 з погрозами на її адресу були неодноразовими, однак нею зафіксовано лише дзвінок, який мав місце 06.02.2025.
Колегія суддів звертає увагу, що відсутність факту притягнення до відповідальності за вчинення домашнього насильства не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних обставин, якими підтверджуються доводи заявника.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 14 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 08.07.2025

Головуючий                
                                       
Судді