ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2864/25 Справа № 211/2074/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2025 року                                                         м. Кривий Ріг        
справа № 211/2074/24
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року, яке ухвалено суддею Сарат Н. О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 06 грудня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо спору Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.
В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він з відповідачем є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначає, що в жовтні 2015 року позивач з відповідачкою переїхали в м. Львів, звідти відповідачка переїхала до Словенії, з 10 березня 2022 року вони разом не проживають, розірвали шлюб 30 жовтня 2023 року. Донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишилася проживати з батьком у м. Львів. Позивач сам утримує та виховує їх спільну з відповідачкою дочку.
На підставі наведеного вище позивач просив суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до повноліття дитини.
В квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення порядку участі у вихованні дитини.
В обґрунтування зустрічного позову позивач посилалась на те, що з липня 2023 року вона виїхала за кордон з метою працевлаштування, щомісяця вона направляє кошти на утимання доньки, вона дуже любить свою дитину, хоче телефонувати та спілкуватися з нею, приймати участь в її житті, вихованні, відповідач навіює дитині негативне ставлення до матері. Позивачка не заперечує, що дитина проживає з батьком, спору в цьому питанні немає, але хоче визначити порядок участі її у вихованні дитини.
На підставі наведеного вище просила суд визначити порядок участі позивача у вихованні дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом необмеженого спілкування по телефону та за допомогою інших гаджетів, доступних віку дитини у будь-який день та у будь-який час, починаючи з 09.00 год і до 21.00 години, при цьому батько повинен повідомляти матері дитини щодо зміни телефонного номеру доньки; шляхом безперешкодного відвідування дитини у день народження та період хвороби дитини за місцем її проживання; шляхом проведення з дитиною щороку першої половини осінніх та весняних канікул за межами місця проживання дитини; шляхом проведення з дитиною, щороку 30 днів поспіль влітку за межами місця проживання дитини з метою відпочинку, оздоровлення дитини (про дату оздоровлення та місце знаходження дитини матір ОСОБА_2 повідомляє батька ОСОБА_1 до 31 травня щороку), встановити час побачень ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_4 кожної суботи та неділі з 10.00 до 20.00 години в громадських місцях населеного пункту проживання дитини, а за домовленістю з батько дитини - в інший день, у випадку неможливості побачення у визначений час (побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитини за місці її проживання, з правом матері забирати дочку з місця її проживання). Зобов`язати ОСОБА_1 повідомляти ОСОБА_2 про зміну фактичного проживання доньки ОСОБА_3 шляхом смс. повідомлення. Зобов`язати ОСОБА_1 дотримуватися визначеного та встановленого судом способу, режиму і графіку прийняття участі матері ОСОБА_2 у зустрічах, спілкуваннях та вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в разі неможливості участі у вихованні та спілкуванні з дитиною внаслідок об`єктивних обставин (хвороби дитини, зміни розпорядку та іншого) надати інший час замість встановленого графіком.
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до повноліття дитини, починаючи стягнення з 28 березня 2024 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1 211 грн. зазначено, що рішення у частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визначено наступний порядок участі позивача ОСОБА_2 у вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом необмеженого спілкування за бажанням дитини по телефону та за допомогою інших гаджетів, доступних віку дитини у будь-який день та у будь-який час, починаючи з 09.00 год і до 21.00 години, при цьому батько повинен повідомляти матері дитини щодо зміни телефонного номеру доньки; шляхом безперешкодного відвідування дитини у день народження та період хвороби дитини за місцем її проживання враховуючи бажання дитини; шляхом проведення з дитиною за її бажанням щороку першої половини осінніх та весняних канікул за межами місця проживання дитини; шляхом проведення з дитиною, враховуючи її бажання, щороку 30 днів поспіль влітку за межами місця проживання дитини з метою відпочинку, оздоровлення дитини (про дату оздоровлення та місце знаходження дитини матір ОСОБА_2 повідомляє батька ОСОБА_1 до 31 травня щороку). Встановлено час побачень ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_4 кожної 1-ї та 3-ї суботи та 2-ї та 4-ї неділі з 10.00 до 20.00 години в громадських місцях населеного пункту проживання дитини, а за домовленістю з батько дитини - в інший день, у випадку неможливості побачення у визначений час (побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитини за місцем її проживання, з правом матері забирати дочку з місця її проживання). Зобов`язано ОСОБА_1 повідомляти ОСОБА_2 про зміну фактичного проживання доньки ОСОБА_3 шляхом смс. повідомлення чи телефонного дзвінка. Зобов`язано ОСОБА_1 дотримуватися визначеного та встановленого судом способу, режиму і графіку прийняття участі матері ОСОБА_2 у зустрічах, спілкуваннях та вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в разі неможливості участі у вихованні та спілкуванні з дитиною внаслідок об`єктивних обставин (хвороби дитини, зміни розпорядку та іншого) надати інший час замість встановленого графіком за домовленістю між сторонами та за бажанням дитини, не порушуючи режиму дня дитини. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1 211 грн. В іншій частині в задовленні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставни справи, просить змінити рішення суду першої інстанції та встановити час побачень ОСОБА_2 , з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної суботи та неділі з 10.00 до 20.00 години, щовівторка з 15.00 до 19.00 годин, та щочетверга з 15.00 до 19.00 годин в громадських місцях населеного пункту проживання дитини, та за домовленістю з батьком дитини - в інший день, у випадку неможливості побачення у визначений час (побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитини за місцем її проживання, з правом матері забирати дочку з місця її проживання).
Апеляційна скарга мотивована тим, що на теперішній - час у позивачки складаються добрі відносини з донькою, але з батьком на побачення відповідачем з дитиною ОСОБА_1 , відносини залишаються напруженими, тому її право тільки рішенням з правом забирати дочку з місця її проживання може бути захищене судом.
Судом першої інстанції під час постановлення рішення не надано оцінки висновку опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення ОСОБА_2 днів та годин побачень з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 09 жовтня 2024 року, щодо необхідності надання позивачеві, як мінімум, трьох днів на тиждень для спілкування матері з донькою. Досліджуючи зібрані документи, поспілкувавшись її батьками та з самою дитиною, орган опіки та піклування не встановив обставин які б свідчили про можливий негативний вплив ОСОБА_2 на виховання малолітньої ОСОБА_3 , відтак її право на спілкування з дитиною не може бути обмежене.
Як матір дитини апелянт активно бере участь у вихованні доньки, спілкуванні з нею, переймається здоров`ям дитини, між ними склалися гарні стосунки, що не шкодить нормальному розвитку ОСОБА_5 . Заради побачень з дитиною позивач змінила місце проживання, роботи, влаштовує свій побут у місті Львів.
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення суду першої інстанції оскаржено лише в чатині встановлення часу побачень ОСОБА_2 , з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної 1-ї та 3-ї суботи та 2-ї та 4-ї неділі з 10.00 до 20.00 години та ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції та встановити час побачень ОСОБА_2 , з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної суботи та неділі з 10.00 до 20.00 години, щовівторка з 15.00 до 19.00 годин, та щочетверга з 15.00 до 19.00 годин, тому перевіряється судом першої інстанції ліше в цій частині.
Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_6 , які, кожна окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили їх задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.
Судом першої інстанції встановлено та із матеріалів справи вбачається, що сторони по справі  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з батьком ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 , що не заперечується сторонами та з цього приводу спору немає. 
В заявлених ОСОБА_2 зустрічних позовних вимогах про визначення порядку участі у вихованні дитини, остання посилалась на те, що вона дуже любить свою дитину, хоче телефонувати та спілкуватися з нею, приймати участь в її житті, вихованні, відповідач навіює дитині негативне ставлення до матері.
При цьому ОСОБА_2 просила, зокрема, встановити час побачень ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_4 кожної суботи та неділі з 10.00 до 20.00 години в громадських місцях населеного пункту проживання дитини, а за домовленістю з батько дитини - в інший день, у випадку неможливості побачення у визначений час (побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитини за місці її проживання, з правом матері забирати дочку з місця її проживання).
Спір у справі виник з тих підстав, що позивач бажає спілкуватися з дочкою, проводити з нею час, але, з посилань позивача, в реалізації її законного права на виховання та спілкування з дочкою, відповідач по справі чинить певні перешкоди навіюваням дитині негативного ставлення до матері.
Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 в оскаржуваній частині, суд першої інстанції керувався тим, що участь ОСОБА_2 у вихованні дочки, шляхом встановлення часу побачень ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_4 кожної 1-ї та 3-ї суботи та 2-ї та 4-ї неділі з 10.00 до 20.00 години в громадських місцях населеного пункту проживання дитини, а за домовленістю з батько дитини - в інший день, у випадку неможливості побачення у визначений час (побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дит ини за місці її проживання, з правом матері забирати дочку з місця її проживання, буде відповідати найкращим інтересам дитини та сприяти її всебічному, гармонійному розвитку та вихованню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі – Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (пункт 1 статті 9 Конвенції про права дитини).
Статтею 7 СК України визначено загальні засади регулювання сімейних відносин.
За змістом цієї норми дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частини 7, 8).
Відповідно до статті 11 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» (далі - Закон №2402-ІІІ) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.  Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону №2402-ІІІ).
Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Із положень статті 153 СК України слідує, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
В силу статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.  Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Як передбачено статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з частиною другою статті 159 СК України с  уд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань щодо виховання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі –ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.
Так, рішенням у справі «М.С. v. Ukraine» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
При цьому ЄСПЛ зазначав, що наразі існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення (Neulingerand Shuruk v. Switzerland, заява № 41615/07, пункт 135, ECHR 2010).
ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, заява № 31111/04, пункт 54, ECHR, 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, заява № 10383/09, пункт 100, ECHR, 16 липня 2015 року).
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на спілкування з ними та підтримання з батьками регулярних особистих стосунків. У свою чергу, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджає нормальному вихованню та розвитку дитини. Право одного з батьків на спілкування з дитиною може бути обмежене тільки інтересами дитини та/або правами іншого з батьків.
Зібрані докази вказують на те, що дитина сторін у справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає окремо від своєї матері ОСОБА_2 , що сторонами не заперечується і не оспорюється.
Позивач цікавиться життям дочки, виявляє бажання спілкуватися з нею та приймати активну участь у вихованні дитини.
Отже, ОСОБА_2 має право на спілкування з дочкою та участь у її вихованні.
Визначаючи спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дочки, суд першої інстанції взяв до уваги висновок Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування від 09 жовтня 2024 року № 260001-вих-144030, відповідно до якого орган опіки вважає за доцільне встановити матері ОСОБА_2 , такий спосіб участі 1 і 3 субота місяця з 10.00 до 20.00 год., 2 і 4 неділя місяця з 10 год. до 20 год, щовівторка та щочетверга з 15:00 до 19:00 год., за домовленістю між батьками дитини зустрічі можуть відбуватися і в інші дні, в тому числі дні народження, святкові дні та канікулярний період, не порушуючи режиму для дитини.
На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що установлений судом порядок спілкування матері з дочкою, зокрема кожної 1-ї та 3-ї суботи та 2-ї та 4-ї неділі з 10.00 до 20.00 години в громадських місцях населеного пункту проживання дитини, а за домовленістю з батько дитини - в інший день, у випадку неможливості побачення у визначений час (побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитини за місці її проживання, з правом матері забирати дочку з місця її проживання), відповідає найкращим інтересам дитини, є обґрунтованим і справедливим. 
Водночас суд дотримався розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, що сприятиме у повній мірі її нормальному розвитку і забезпечить рівність прав батьків у вихованні дочки.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи. 
В апеляційній скарзі відповідач посилалася на те, що судом першої інстанції під час постановлення рішення не надано оцінки висновку опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення ОСОБА_2 днів та годин побачень з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 09 жовтня 2024 року, щодо необхідності надання позивачеві, як мінімум, трьох днів на тиждень для спілкування матері з донькою, оскільки вказаний висновок був врахований судом першої інстанції. 
При цьому слід зауважити, що висновком Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органом опіки та піклування від 09 жовтня 2024 року № 260001-вих-144030, визначено за доцільне встановити матері ОСОБА_2 , такий спосіб участі у спілкуванні з дочкою 1 і 3 субота місяця з 10.00 до 20.00 год., 2 і 4 неділя місяця з 10 год. до 20 год, щовівторка та щочетверга з 15:00 до 19:00 год., за домовленістю між батьками дитини зустрічі можуть відбуватися і в інші дні, в тому числі дні народження, святкові дні та канікулярний період, не порушуючи режиму для дитини.
Разом з тим, ОСОБА_2 не було заявлено позовних вимог про встановлення часу побачень з дочкою щочетверга з 15:00 до 19:00 год, про що остання просить у своїй апеляційній скарзі.
Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року, в оскаржуваній частині, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 11 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: