ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 р. 	Справа № 520/16211/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, повний текст складено 17.03.25  по справі № 520/16211/24
за позовом                  ОСОБА_1  
до                 Головного управління Національної поліції в Харківській області                         
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі по тексту – ГУНП в Харківській області, відповідач), у якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не включення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за 01.09.2022 та додаткової щомісячної винагороди за 01.09.2022, установленої Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 23 вересня 2022 року № 1199 о/с на підставі Постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 недоплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції ОСОБА_1 в розмірі 252367,10 грн, розраховану з урахуванням індексації грошового забезпечення, установленої на день звільнення, та з урахуванням додаткової щомісячної винагороди, установленої Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 23 вересня 2022 року № 1199 о/с на день звільнення на підставі Постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168;
- судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи покласти на відповідача.
В обґрунтування позовних вимог зазначила про протиправність дій Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не включення до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі за текстом – Постанова № 168), яка відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (має постійний, щомісячний характер та здійснюється у весь період дії воєнного стану), а відтак підлягала врахуванню при обрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.
Крім того, зауважила, що при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні відповідачем протиправно не враховано індексацію грошового забезпечення в сумі 2563,50 грн, яка є складовою грошового забезпечення та мала бути врахована при виплаті спірної грошової допомоги.
Повідомила, що розмір судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з поданням цього позову складає 8000,00 грн (витрати на професійну правничу допомогу) та 2018,94 грн (витрати по сплаті судового збору), які підлягають стягненню з відповідача як суб`єкта владних повноважень.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 у справі № 520/16211/24 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ 40108599) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не включення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за 01.09.2022 року та додаткової щомісячної винагороди за 01.09.2022 року, установленої Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 23 вересня 2022 року № 1199 о/с на підставі Постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції ОСОБА_1 з урахуванням індексації грошового забезпечення за березень 2022 року та додаткової щомісячної винагороди установленої Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 23 вересня 2022 року № 1199 о/с на день звільнення на підставі Постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168.
Відмовлено в задоволенні інших вимог.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ 40108599) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 1009,47 грн (одна тисяча дев`ять гривень сорок сім копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн (дві тисячі гривень).
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 по справі № 520/16211/24 в частині задоволених позовних вимог та стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 2000,00 грн і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити повністю у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на наказ Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» від 06.04.2016 № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі – Порядок № 260) та «Порядок та умови виплати поліцейським додаткової винагороди, одноразової винагороди на період воєнного стану та особливості виплати винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)», затверджений наказом МВС України від 28.11.2022 № 775 (далі – Наказ № 775), стверджував, що додаткова винагорода відповідно до Постанови № 168 не має постійного характеру та залежить від певних умов (розмір визначається наказом керівника за наявності виконання бойових завдань), а її виплата здійснюється у період дії воєнного стану, тобто не є постійною і не має систематичного характеру. При цьому, включення додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, до складу місячного грошового забезпечення для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні наказом МВС України № 260 не передбачено, що свідчить про відсутність підстав для її врахування при визначенні позивачу розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.
На підтвердження вказаної правової позиції відповідач послався на постанову Верховного Суду від 27.03.2025, прийняту у справі № 240/2921/23 щодо аналогічних правовідносин, за висновками якої додаткова винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою поліцейського, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану, її розмір не є сталим, адже вона виплачується пропорційна в розрахунку на місяць в залежності від виконання завдань та часу приймання поліцейським участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів та визначається наказами командирів (начальників).
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2025 у справі № 200/1564/24.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, позивач просив відмовити у задоволені апеляційної скарги, закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області та залишити без змін рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/16211/24 від 17.03.2025.
В обґрунтування відзиву зазначив, що оскаржуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, відповідач посилається лише на правомірність не врахування додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 168, при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, однак жодним чином не пояснює не включення індексації грошового забезпечення, яка має бути врахована у складі грошового забезпечення поліцейських для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, що забезпечує дотримання прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.
В іншій частині зміст відзиву на апеляційну скаргу є аналогічним змісту позовної заяви.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом – КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю – доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що у період з 07.11.2015 по 01.09.2022 включно ОСОБА_2 працювала у підрозділах Головного управління Національної поліції в Харківській області.
Позивач звернулась до відповідача із заявою здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції ОСОБА_3 , з урахуванням у складі грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, установленої на день звільнення за 01.09.2022 у розмірі 85,45 грн за день та додаткової щомісячної винагороди за 01.09.2022 у розмірі 1000 грн за день, установленої наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 23 вересня 2022 року № 1199 о/с (далі – Наказ № 1199 о/с) на підставі Постанови № 168, а також виплатити недоплачену суму одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 252367,10 грн.
Заяву № 11 від 04.06.2024 зареєстровано в ГУНП в Харківській області за №Г-1744ез від 04.06.2024, але на даний момент відповіді не надано.
Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернулась до суду з позовом за захистом свого права на отримання належних їй сум при звільненні.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не включення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за 01.09.2022 та додаткової щомісячної винагороди за 01.09.2022, установленої Наказом № 1199 о/с на підставі Постанови № 168, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення поліцейських для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, як і додаткова щомісячна винагорода, установлена Наказом № 1199 о/на підставі Постанови № 168, яка є складовою грошового забезпечення позивача, а тому підлягає врахуванню під час розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.
Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, суд вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції ОСОБА_1 з урахуванням індексації грошового забезпечення за березень 2022 року та додаткової щомісячної винагороди установленої Наказом № 1199 о/с на день звільнення на підставі Постанови № 168.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 252367,10 грн, суд виходив з того, що він не є тим органом, на який покладено обов`язок з обчислення суми недоотриманої грошової допомоги, що підлягає виплаті позивачу, а відтак, зазначення конкретної суми різниці недоотриманої грошової допомоги, з урахуванням раніше виплачених сум, виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Враховуючи складність справи, те що розгляд справи відбувався за правилами спрощеного провадження, заперечення відповідача, а також часткове задоволення позову, суд першої інстанції вважав за можливе стягнути на користь позивача 2000,00 грн (дві тисячі гривень) судових витрат на професійну правничу допомогу.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (рішення підлягає перегляду в частині задоволених позовних вимог), колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі по тексту – Закон № 580-VIII).
Частинами першою, другою статті 94 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Статтею 102 Закону № 580-VIII визначено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначено Законом України від 09.04.1992 № 2262-XII “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі - Закон № 2262-XII).
Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2262-XII особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Згідно з абзацом четвертим пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі - Постанова № 393), зокрема, поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11.11.2015  № 988  (далі по тексту – Постанова № 988) передбачено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Грошове забезпечення курсантів закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, складається з посадового окладу. Грошове забезпечення Голови Національної поліції та його заступників визначається цією постановою.
Пунктом 2 Постанови № 988 передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджується Міністерством внутрішніх справ.
На виконання вимог статті 94 Закону № 580-VIII та Постанови № 988 Міністерство внутрішніх справ України 06.04.2016 видало наказ № 260, яким затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання.
Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку № 260 ці Порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.
Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 2 розділу VI Порядку № 260 передбачено, що поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Виходячи із приписів пункту 3 розділу І Порядку № 260, до складу грошового забезпечення входять щомісячні додаткові види грошового забезпечення, зокрема, винагороди, які мають постійний характер.
Згідно з абзацом першим пункту 6 розділу VI Порядку № 260 нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.
Відтак, зі змісту наведених норм слідує, що одноразова грошова допомога при звільненні нараховується з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням підвищень посадового окладу, надбавок, доплат, що мають постійний характер, та премій, установлених наказами на день звільнення.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон № 1282-ХІІ).
У статті 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Отже, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною сум грошового забезпечення військовослужбовців.
Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, вона має бути врахована у складі грошового забезпечення поліцейських.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка була викладена у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 638/9697/17, від 30.09.2019 року у справі № 750/9785/16-а, від 20.11.2019 року у справі № 522/11257/16-а, від 29.04.2020 року у справі № 240/10130/19, від 16.09.2020 року у справі № 815/2590/18.
Таким чином, заробітна плата (грошове забезпечення) підлягає обов`язковій індексації як державна соціальна гарантія, яка надається для соціальної підтримки населення в умовах зростання цін, а державні соціальні гарантії обов`язкові для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка була викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 року у справі № 610/1175/17.
Статтею 4 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
З метою реалізації Закону № 1282-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, який, відповідно до пункту 1 визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній з 01.01.2015) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі - з 01.01.2016 - 103 відсотка.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
У відповідності до пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується з 01.12.2015 року).
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2018 року № 141 внесено зміни у вищевказаний пункт та викладено його в такій редакції: "виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік".
Колегія суддів звертає увагу, що індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, яка спрямована на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Враховуючи те, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд дійшов висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.
При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення.
Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку про те, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення поліцейських для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, що забезпечує дотримання прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постановах від 29.04.2020 у справі №240/10130/19, від 26.01.2022 у справі №520/8887/2020, які в силу ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковими для врахування при розгляді даної справи.
Оскільки, як відзначалося вище, індексація стосується безпосередньо грошового забезпечення позивача в цілому, з якого і розраховується одноразова допомога при звільненні, індексація мала бути врахована при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.
Згідно з наданою на адвокатський запит № 7 Довідкою від 07.05.2024 № 408, виданою УФЗБО ГУНП в Харківській області Ситниковій Я. В. у день звільнення нараховано та виплачено у складі грошового забезпечення, зокрема, індексацію грошового забезпечення у розмірі 85,45 грн. за 1 день, проте, дану складову грошового забезпечення протиправно не включено у розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 .
З огляду на неврахування відповідачем при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні індексації грошового забезпечення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання такої бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області протиправною.
З приводу не врахування відповідачем додаткової грошової допомоги, передбаченої Постановою № 168, при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що наказом ГУНП в Харківській області від 31.08.2022 № 401 о/с ОСОБА_1 (0086735) було звільнено за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) з посади старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області з поліції, з 01 вересня 2022 року.
Згідно з детальним розрахунком одноразової грошової допомоги при звільненні встановлено, що розрахунок проводився з наступної розрахункової величини місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 :
- посадовий оклад - 2600,00 грн (86,67 грн за 01.09.2022 *30 днів);
- оклад за спеціальним званням – 2200 грн (73,33 грн за 01.09.2022 *30 днів);
- надбавка за вислугу років (50%) – 2400 грн (80,00 грн *30 днів)
- надбавка за спеціальні умови служби (45%) - 3240,00 грн (108,00 грн *30 днів);
- премія (46,45%) - 4849,48 грн (161,65 грн *30 днів).
Сторонами не спростовується, що за 01.09.2022 ОСОБА_1 отримала додаткову винагороду відповідно до положень Постанови № 168 у розмірі 1000 грн, однак, її не було включено до складу місячного грошового забезпечення, при розрахунку належної позивачу до виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.
Таким чином, колегії суддів належить з`ясувати наявність можливості для включення додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 168 до складу місячного грошового забезпечення для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції.
Відповідно до пункту 1 Постанови № 168 на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 Постанови № 168 встановлено, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.
Одночасно постановою Кабінету Міністрів України № 793 від 07.07.2022, опублікованою 19.07.2022, до Постанови № 168 в редакції від 28.02.2022 були внесені зміни, відповідно до яких в абзаці першому слова і цифри "додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно" замінено словами і цифрами "додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць". Крім того, доповнено постанову пунктом 2-1 такого змісту: "2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів".
З аналізу наведених норм слідує, що виплата спірної додаткової винагороди не має постійного характеру, а запроваджується лише щодо певного кола осіб, на період дії воєнного стану, який не є постійним та обумовлений об`єктивними чинниками, вводиться в дію та закінчується рішеннями Президента України, а розмір якої визначається в залежності від ступені участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони.
Колегія суддів зауважує, що аналогічні правовідносини вже були предметом перегляду у Верховному Суді.
Так, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.04.2025 по справі № 240/30495/23 Верховний Суд, вирішуючи питання того, чи є додаткова винагорода, передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, винагородою, яка має постійний характер та підлягає включенню до складу місячного грошового забезпечення для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, виснувався, що пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 чітко і однозначно передбачає, що:
- додаткова винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою поліцейського, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану;
- розмір додаткової винагороди не є сталим, адже вона виплачується пропорційно в розрахунку на місяць в залежності від виконання завдань та часу приймання поліцейським участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;
- визначається наказами командирів (начальників).
Отже за відсутності принаймні однієї із указаних умов, виплата додаткової винагороди не здійснюється.
Таким чином, за своєю правовою природою, додаткова винагорода, установлена пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2025 у справі №  200/1564/24.
Відтак, з огляду на те, що до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні зі служби в поліції, включаються винагороди, які мають постійний характер, а додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, має тимчасовий (непостійний) характер, позаяк установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану, правові підстави для включення до складу грошового забезпечення, з якого повинна бути обрахована одноразова грошова допомога при звільненні зі служби в поліції, додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 – відсутні.
Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 27.03.2025 у справі № 240/2921/23.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. (частина 2 статті 77 КАС України).
На виконання вимог статті 77 КАС України, відповідачем у повному обсязі доведено обґрунтованість своїх дій, які полягають у правомірному здійсненні розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування додаткової грошової винагороди, яка передбачена Постановою № 168, що свідчить про відсутність в його діях ознак протиправності та зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене та те, що суд першої інстанції не у повному обсязі встановив всі фактичні обставини по справі та неправильно застосував норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 по справі № 520/16211/24 підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не включення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції ОСОБА_1 додаткової щомісячної винагороди за 01.09.2022, установленої Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 23 вересня 2022 року № 1199 о/с на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції ОСОБА_1 з урахуванням додаткової щомісячної винагороди, установленої Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 23 вересня 2022 року № 1199 о/с, на день звільнення на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, з прийняттям в цій частині постанови про відмову у задоволенні позову.
В іншій частині задоволення позовних вимог рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 по справі № 520/16211/24 підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване.
Доводи апеляційної скарги у вищенаведеній частині не спростовують висновків суду.
Щодо вимог в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до стягнення з відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).
Відповідно до частин 3, 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Положеннями частин 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Положеннями статті 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі “East/WestAllianceLimited” проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Лавентс проти Латвії” від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Представником позивача для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції було подано зокрема, копії: свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 4038 від 29.06.2022, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1207621, договору про надання правової допомоги від 29.03.2024 та зведеного акту наданих послуг № 4 від 11.06.2024 до договору про надання правової допомоги від 29.03.2024.
Дослідивши вказані документи, колегією суддів встановлено, що адвокат Головатий Олександр Володимирович (далі – адвокат), з однієї сторони та ОСОБА_2 (далі – клієнт), з іншої сторони, уклали договір від 29.03.2024 про надання правової допомоги.
Пунктом 1.1 вказаного Договору, зокрема визначено, що адвокат зобов`язується:
- надавати клієнту консультації з питань кримінального, цивільного, адміністративного права та процесів;
- організовувати ведення претензійно-правової роботи по матеріалам, що підготовлені клієнтом;
- надавати клієнту правову допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього у судах всіх рівнів, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування (ведення справи).
Відповідно до пункту 1.2 Договору клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором та актом прийомки – передачі наданих послуг.
За змістом зведеного акту наданих послуг № 4 від 29.03.2024, адвокатом були надані клієнту наступні послуги з правової допомоги:
- складання адвокатського запиту № 5 від 01.04.2024 до ГУНП в Харківській області на 10 аркушах з витребуванням документів та належною відправкою з отриманням відповіді та аналізом – 1000 грн;
- складання адвокатського запиту № 9 від 27.05.2024 до ГУНП в Харківській області на 10 аркушах з витребуванням документів та належною відправкою з отриманням відповіді та аналізом – 1000 грн;
- складання заяви про досудове врегулювання спору № 11 від 04.06.2024 до ГУНП в Харківській області на 12 аркушах та належною відправкою – 1000 грн;
- складання адміністративного позову з подачею до суду від імені Клієнта (18 стор.) – 5000 грн.
Загальна вартість наданих послуг з правової допомоги – 8000,00 грн.
Таким чином, з наведеного слідує, що звертаючись до суду першої інстанції з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що має бути сплачена позивачем.
Разом з цим, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Колегія суддів зазначає, що незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 5 статті 134 КАС України.
За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріалами справи підтверджено, що представником позивача складено, адвокатські запити до відповідача, що передували зверненню до суду, позовну заяву та відповідь на відзив.
При наданні оцінки обґрунтованості стягнутого судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів враховує обсяг процесуальних документів, поданих до суду, – 16 та 15 сторінок відповідно та їх значення для справи (часткове задоволення позову).
Колегія суддів наголошує, що судом першої інстанції були досліджені наявні в матеріалах справи докази на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу та застосовано принцип співмірності щодо заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та наслідками розгляду справи.
При цьому, колегія суддів зазначає, що Рішенням Ради адвокатів Харківської області № 13/1/7 від 21.07.2021 "Про розгляд звернень адвокатів Харківщини стосовно необхідності перегляду розробки (мінімальних) ставок адвокатського гонорару" встановлено, що розмір адвокатського гонорару за годину становить 25 відсотків мінімальної заробітної плати, тобто 2000,00 грн станом на момент звернення до суду з цим позовом.
Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, з огляду на ступень складності даної справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, обставини того, що стягнута судом першої інстанції сума судових витрат на правничу допомогу – 2000,00 грн є мінімально встановленою вартістю години роботи адвоката, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає до стягнення (2000,00 грн).
З огляду на те, що судом першої інстанції вже стягнуто на користь позивача судовий збір у розмірі 1009,47 грн з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення у цій частині.
Керуючись ст. 139, ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-  

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 по справі № 520/16211/24 - в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не включення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції ОСОБА_1 додаткової щомісячної винагороди за 01.09.2022, установленої Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 23 вересня 2022 року № 1199 о/с на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції ОСОБА_1 з урахуванням додаткової щомісячної винагороди, установленої Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 23 вересня 2022 року № 1199 о/с, на день звільнення на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 - скасувати.
Прийняти в цій частині постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Патрульної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
В іншій частині задоволення позовних вимог рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 по справі № 520/16211/24 – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Я.В. П`янова