ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 липня 2025 року                                                                                                         
м. Київ
 
справа № 287/770/21
провадження № 51-5573 км 24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
 
головуючого судді                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                    ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 , 
у режимі відеоконференції:
захисників                                                             ОСОБА_6 , 
ОСОБА_7 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (далі - КК), ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини 
Овруцький районний суд Житомирської області ухвалою від 23 серпня 2024 року кримінальне провадження № 620210000000000019 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК, закрив на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився визначений статтею 219 КПК строк досудового розслідування.
Прокурор, не погоджуючись із цим рішенням, оскаржив його в апеляційному порядку.
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 19 листопада 2024 року залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із рішенням апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:
- дійшли безпідставного висновку про відсутність у матеріалах справи підтвердження фактичного направлення повідомлення на адреси сторони захисту поштою або вручення такого повідомлення підозрюваним та захисникам особисто;
- не дослідили запити прокурора в порядку ч. 6 ст. 290 КПК, у яких сторона захисту також повідомлялась про виконання слідчим вимог ст. 290 КПК;
- не врахували того, що період з 02 лютого до 13 травня 2021 року не включається у строки, визначені ст. 219 КПК, отже, на переконання прокурора, обвинувальний акт скеровано до суду в межах строків досудового розслідування;
- суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги прокурора та необґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції. 
Від захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 надійшли заперечення, в яких вона, із наведенням відповідних обґрунтувань, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги прокурора, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав доводи касаційної скарги, просив скасувати оскаржуване судове рішення і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечили проти задоволення касаційної скарги прокурора й просили залишити оскаржувану ухвалу без зміни.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 438 КПК). 
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та мотивованим.
У поданій касаційній скарзі прокурор ставить питання про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме безпідставне закриття кримінального провадження стосовно  ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, проте колегія суддів не може погодитись з цими доводами з огляду на таке.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) кримінальне провадження закривається в разі, якщо, зокрема, після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.
Положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК введені в дію після 15 березня 2018 року, не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР після введення в дію цих змін (п. 4 § 2 Прикінцевих положень Закону №2147- VIII від 03.10.2017). 
Частиною 1 ст. 219 КПК визначено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
За приписами п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу (ч. 4 ст. 219 КПК).
Так, суд першої інстанції, заслухавши пояснення учасників судового провадження та дослідивши матеріали справи, ухвалою від 23 серпня 2024 року кримінальне провадження № 620210000000000019 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК, ОСОБА_9 - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК закрив у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК.
Суд апеляційної інстанції за результатом розгляду апеляційної скарги прокурора погодився з висновками суду першої інстанції та залишив оскаржувану ухвалу без змін.
На обґрунтування своїх висновків суд апеляційної інстанції послався на те, що 02 серпня 2019 року до ЄРДР за №62019000000001202 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК, тобто після введення в дію змін згідно із Законом №2147- VIII від 03.10.2017.
10 лютого 2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК.
Строк досудового розслідування у кримінальному провадженні неодноразово продовжувався, останній раз - ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року до дванадцяти місяців, тому кінцевою датою строку досудового розслідування було 10 лютого 2021 року.
15 січня 2021 року ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру за ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК.
15 січня 2021 року постановою заступника начальника відділу Офісу Генерального прокурора з кримінального провадження № 62019000000001202 виділені матеріали досудового розслідування та зареєстровані за № 62021000000000019, в якому 19 січня 2021 року повідомлено про підозру ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК.
01 лютого 2021 року старший слідчий склав повідомлення, адресовані підозрюваному ОСОБА_8 та його захиснику ОСОБА_10 , підозрюваному ОСОБА_9 , за змістом яких останні повідомлялись про завершення досудового розслідування й надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
У період з 06 до 13 травня 2021 року сторона захисту ознайомилась з матеріалами досудового розслідування, що підтверджується протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, підписаним підозрюваними та захисником.
13 травня 2021 року обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 складено, затверджено, вручено підозрюваним та направлено до Олевського районного суду Житомирської області для розгляду.
Проаналізувавши викладені обставини, суд апеляційної інстанції підтвердив обґрунтованість висновків суду першої інстанції про відсутність у матеріалах кримінального провадження відповідних документів, як це визначено КПК (ст. 111, глава 11 цього Кодексу), про належне повідомлення підозрюваних та захисника про завершення досудового розслідування 01 лютого 2021 року та направлення обвинувального акта стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 поза межами строку досудового розслідування. 
Водночас суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи прокурора, слушно зауважив на тому, що сторона обвинувачення не довела того, що повідомлення було фактично направлене на адреси підозрюваних та захисника поштою або вручено їм особисто, а посилання прокурора на зміст повідомлення, у якому слідчим було запропоновано підозрюваним та захиснику узгодити час ознайомлення, як на підтвердження неправильного закриття кримінального провадження, не відповідає положенням кримінального процесуального закону.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що: 
- факт завершення досудового розслідування має бути належно підтверджений, як і факт повідомлення цієї інформації стороні захисту;
- в рамках строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду учасникам судового провадження було забезпечено право на відстоювання своєї позиції. 
Проте, як установили суди, в цьому кримінальному провадженні відсутні документи на підтвердження повідомлення сторони захисту про завершення досудового розслідування та надання доступу до зібраних матеріалів. 
Зазначене підтвердив прокурор і під час касаційного провадження.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками, викладеними в рішенні суду апеляційної інстанції, які зроблені з дотриманням вимог статті 22 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено в ході апеляційного розгляду, а також оцінено відповідно до приписів цього Кодексу.
Оскаржувана прокурором ухвала є належно вмотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено достатні мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, яким він керувався при її постановленні.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд 
постановив:
касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - без зміни.
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                           ОСОБА_3